79 



hedsfulde Virkninger, tor Torandringernes Væsen og for 

 \Jidierne til at fremkalde dem. Fra dette videnskabelige 

 Standpunkt, som først er naaet i de sidste Decennier, skal 

 jeg nu søge at besvare Dem Spørgsmaalel om Plante- 

 kulturens Væsen. 



Planterne have en meget fiin Bygning og ere meget 

 modtagelige for ydre Indflydelser, og det kan derfor sik- 

 kert ikke undre os, at de Planter, som træde i nærmere 

 Forhold til Menneskene, deels tabe noget af deres Eien- 

 dommeligheder, deels erholde nye Egenskaber. Der hører 

 ikke nogen stor Opmærksomhed til for at faae Øinene op 

 for Forskjellen mellem de vildtvoxende og de dyrkede 

 Planter, og vi erkjende snart hos disse sidste en Række 

 Eiendommeligheder, som fattes hine, og som i Reglen 

 ere mere og mere iøinefaldende, jo høiere det Kulturtrin 

 er, hvorpaa Planten befinder sig. Tage vi alle vore Kultur- 

 planter for os, ville vi fremdeles finde, at der næsten ikke 

 er nogen Plantedeel, som ikke er istand til at lide For- 

 andringer ved Kulturens Indvirkning. Dette falder tydeligst 

 i Øie, naar vi ere istand til at sammenligne den vilde Plante 

 med Kulturplanten. Guleroden og Stikkelsbærbusken kunne 

 tjene som Exempler, Betragter man den førstes eenaarige 

 Rod, saaledes som man kan finde den voxende paa Engene 

 og Markerne, saa er den lille, uanseelig, neppe saa tyk 

 som en Pennepose, af ringe Smag, seig, kort sagt i denne 

 Form meget lidt skikket til at gjøre Fordring paa at kaldes 

 en nærende Plante. Men hvor ganske anderledes bliver 

 den, naar den blot i nogle Slægtled har været under- 

 kastet Dyrkning. Den svulmer efterhaanden betydelig i 

 alle Retninger. Parenchymvævet, som indeholder de næ- 

 rende og velsmagende Stoffer, tiltager ganske overordenlig 

 i Omfang baade i Marv og i Bark, og det mellemliggende 



