84 



men nogen betydelig Formforandring finder ikke Sted. Af 

 den store Mængde Exempler ville vi nøies med at anføre 

 nogle enkelte for at tydeliggjere dette. Hvem veed saa- 

 ledes ikke, at alle vore forædlede Æblesorter, hvis Antal 

 allerede er over Tusinde, nedstamme fra Skovæblet, en 

 af vore Bjergskoves Proletarier. Af dets ringe, magre 

 bedske og sure Frugtkjød er udsprungen den sødeste, 

 saftigste, meest krydrede og yppigste Næring. Hvem gjen- 

 kjender i Zigeuner-, Champagne-Reinette-, Stormogul- og 

 Keiseræblet, i Danziger-, Brorsdorfer- og Tyroleræblet, i 

 de franske og engelske Æblesorter, i Silke-, Vox-, Taffel-, 

 rødt Stettiner- og Kortstilkæblet endnu vort Fædrelands 

 udannede Fader Adam? Har Kulturen ikke her gjort Undere? 

 Og nu de øvrige Frugtarter — Kirsebær, Ferskener, Apri- 

 koser. Figener, Oranger, Guaver, Mangostaner, Bananer, 

 Ananas osv. — have de havt en anden Afstamning, eller 

 stamme de ikke fra ligesaa saft- og kraftløse, bedske og 

 tørre Forældre? Vi kunne ikke noget Øieblik tvivle om, at 

 Hesperidernes Æbler ikke have smagt videre godt, og selv 

 Paradisets Frugt, hvilken det saa har været, kan neppe 

 have været meget tillokkende at nyde. I den Henseende 

 staae \i sikkert bedre end for 6000 Aar siden. Og hvad 

 endelig Frøet angaaer, saa er det bekjendt nok, at dets 

 Rigdom paa Olie, Stivelse, Æggehvide og andre Bestand- 

 dele, som høre til Menneskets og Dyrenes bedste Næring, 

 er tiltaget i høi Grad i alle de Planter, som af denne 

 Grund ere bragte under Kultur. Kornsorterne kunne frem- 

 for alle andre betegnes som Brødplanter, og det er værd 

 at bemærke, at man forgjæves søger Stamplanterne til flere 

 af dem. De have allerede for længe siden ophørt at beboe 

 den Jord, der skylder dem sin Lykke. 



