98 



nægtes, at hvad der fattes Individet, ii^ke er unddraget 

 Arten. Hele det Antal af Individer, som tilsammen ud- 

 gjøre en Art, er virkelig istand til en forædlende Freni- 

 skriden, hvorved der ligesom er lagt en stor og gjennem- 

 gribende Naturlov ind i alt, hvad der har Liv. Det er 

 den, der pryder Verden under dens Udvikling med et be- 

 standig nyt og ædlere Smykke, idet de mangfoldige Planter 

 uden noget bydende Almagtsord forvandles fra deres in- 

 derste Kjerne af og antage ædlere og pragtfuldere Former. 

 Det er den eneste sande Forædling, som Planteverdenen 

 som et Hele er modtagelig for ligefra Skabelsens Begyn- 

 delse af, og som er gjennemført indtil vore Dage med 

 stigende Fuldkommenhed. 



Saalangt Historien gaaer tilbage, see vi Menneskene 

 beskæftigede med Dyrkningen af Planter. Allerede i sin 

 oprindelige Hjemstavn i Asiens Høilande, før de forskjellige 

 Sprogstammer udviklede sig, maa den hvide Race have 

 drevet Agerbrug og dyrket Planter. Det viser den fælleds 

 Rod i alle indogermaniske Sprog for Navnene paa flere 

 Agerdyrkningsredskaber. De nyere Boringer i Ægypten 

 have bragt Muursteensbrokker og Potteskaar for Dagen fra 

 en Dybde af 39 Fod under Deltaets Overflade, hvilket lader 

 slutte til en Alder af 13000 Aar og en Kulturtilstand hos 

 Beboerne af dette Land, under hvilken Agerbruget sikkert 

 ikke var ukjendt. Saavel hos den gamle som hos den 

 nye Verdens Folkeslag finde vi Love og Rehgionsskikke, 

 som have Hensyn til Korn- og Træfrugtavlen, fra en Tid, 

 om hvilken vi endnu mangle de fleste historiske Beret- 

 ninger. Saaledes forbød en hellig Lov Osiris's Tilbedere 

 at beskadige et Frugttræ, og det første Bud i Zend-Avesta 

 lød paa »at dyrke Jorden og avle næringsgivende Planter«. 

 Gives der noget Oldtidsfolk, hos hvilket Indførelsen af 



