114 



Skikkelse og dens Stilling i Verdensrummet vexler. For- 

 andringerne ere meget smaa, tildels ganske umærkelige 

 i Løbet af det enkelte Aar eller endog i en Levetid; men 

 i Aartusinderne voxe de op til meget kjendelige Værdier. 

 Betragte vi saaledes den Flade, i hvilken Jordbanen ligger, 

 saa viser en Sammenligning imellem ældre og nyere Iagt- 

 tagelser, at den har forandret sin Stilling i Verdensrum- 

 met meget kjendelig. Som bekjendt falder den Bane, som 

 Solen synes at beskrive omkring Jorden i Aarets Løb, sammen 

 med Jordbanen; den tilsyneladende Solbanes eller Ekliptikas 

 Heldning mod Jordens Ækvator er altsaa ogsaa Jordbanens 

 Heldning imod denne. iMen Ekliptikas Heldning mod 

 Jordens Ækvator kan meget let bestemmes, og selv Old- 

 tidens Astronomer have kunnet maale den temmelig nøi- 

 agtig; den er det samme som Vendekredsenes Brede. 

 Vi finde følgende Værdier angivne i Grader og Minuter: 

 Iagttagelser i China 1100 Aar før Christus 23^52' 



Pytheas i Marseille 350 23M9' 



Ebn Junis i Ægypten 1000 efter Chr. . . . 23<^34|' 



Koschu King i China 1280 23^32' 



Ulugh Bey i Samarkand 1437 23031|' 



Bradley i England 1750. 23^28^' 



Iagttagelser 1850 23«27i' 



Vendekredsene ere saaledes i Løbet af 3000 Aar rykkede 

 24| Minut nærmere til Ækvator, og Polarkredsene følgelig 

 ligesaa meget nærmere til Polerne, en Flytning, som i 

 Længde udgjør omtrent 6 Mile. 



De samme store Mathematikere, som i det Hele have 

 beskjæftiget sig med Undersøgelser over Planeternes Be- 

 vægelser, have naturligvis ogsaa særlig behandlet de For- 

 andringer, som Banerne ere underkastede. Det er dog 

 navnlig Lap 1 ae e, som i sin Mécanique celeste har udviklet 



