116 



er ordnet, ville alle de Forandringer, som det er under- 

 kastet, og som under andre Forhold kunde medføre dets Op- 

 losning, være indskrænkede indenfor visse snevre Grændser, 

 imellem hvilke de svinge frem og tilbage. Dette beroer 

 dels paa Fordelingen af Masserne i de forskjellige Afstande 

 fra Solen, dels derpaa, at de Ellipser, i hvilke Planeterne 

 bevæge sig, næsten ere Cirkler, dels derpaa, at de Flader, 

 i hvilke Banerne ligge, næsten falde sammen, men den 

 væsentligste Grund er dog, at alle Planeterne bevæge sig 

 omkring Solen i samme Oradreiningsretning. 



Det er navnlig Forandringerne i Jordbanens Stilling 

 imod Ækvator og i dens Skikkelse , som have Betydning 

 for os. Begge ere de, som vi ovenfor have sagt, perio- 

 diske, og de Perioder, i hvilke de foregaae, omfatte flere 

 tusinde Aar. 



Spillerummet for Jordbanens Svingninger er omtrent 

 2f Grader; saa meget kunne altsaa ogsaa Vendekredsene 

 og Polarkredsene flytte sig paa Jordkuglen, hvilket i Ud- 

 strækning svarer til omtrent 41 xMile. 



Jordbanens Skikkelse vil bestandig afvexlende nærme 

 sig til Cirklen eller fjerne sig fra den. ! omtrent 20000 

 Aar har den nærmet sig til Rredsformen, og den vil ved- 

 blive at gjøre det i omtrent 24000 Aar; efter den Tid vil 

 den igjen blive mere fladtrykt. Man angiver i Almindelighed 

 Ellipsens Fladtrykthed ved den saakaldte Excentricitet, hvor- 

 ved forstaaes Forholdet imellem Brændpunkternes Afstand 

 fra Banens Midtpunkt og Halvdelen af Ellipsens største 

 Tværlinie. Jo større dette Forhold er, desto fladere er 

 Ellipsen; jo nærmere derimod Brændpunkterne ligge ved 

 Midtpunktet, desto mere nærmer den sig til at være en 

 Cirkel, der kan betragtes som en Ellipse, hvis Brændpunkter 

 falde sammen med Midtpunktet. Efter Le Verriers 



