123 



Sommere og kolde Vintere. iVlen hertil kommer, at Sommer- 

 halvaaret regnet fra Foraars- til Efteraarsjevndøgn bliver 

 kortere, Vinterhalvaaret derimod betydelig længere end 

 det er nu, dels fordi Jordens Bevægelse i Banen er hur- 

 tigere, naar den er nær ved Solen, end naar den er læn- 

 gere borte fra den, dels fordi Sommerstykket af Banen 

 under de antagne Forhold er en Del mindre end Vinter- 

 stykket, idet de afskjæres af Linien GH , som er lodret 

 paa den store Axe i Brændpunktet S. Vi faae saa- 

 ledes en kort og varm Sommer og derimod en lang 

 og kold Vinter, hvor Forskjellen imellem de to Dele af 

 Aaret kan stige til mere end en Maaned, medens den nu 

 kun er otte Dage. 



1 den lange og kolde Vinter, som vil bringe Vande 

 til at fryse, der nu stadig ere aabne, vil det hele atmo- 

 sphæriske Nedslag falde som Sne, der vil dække Landene 

 endog indtil en temmelig lav Bredegrad. Det er et væsent- 

 ligt Spørgsmaal, om den kortvarige, men forholdsvis stærke 

 Varme, som Solen sender om Sommeren, vil kunne være 

 istand til at smelte disse store Snemasser. Kan den det ikke, 

 saa vil der i Løbet af de Aartusinder, i hvilke Forholdene 

 omtrentlig ere de samme, danne sig et mægtigt Islag, selv 

 om det, som kommer til hvert Aar, ikke er ret meget; een 

 Decimaltommes Tilvæxt aarlig giver i tusinde Aar et Lag 

 paa hundrede Fod. 



Naar man vil søge at besvare dette Spørgsmaal, maa 

 man erindre, at den Varmemængde, som Solen sender til 

 el Sted paa Jorden, vel spiller en væsentlig Rolle ved Be- 

 stemmelsen af Stedets klimatiske Forhold, men at ogsaa andre 

 Kræfter have en indgribende Betydning i denne Henseende 

 og ofte en langt større end Mængden af Solvarmen. Vi behøve 

 blot at tænke paa Edinborg, hvis Vinters Middeltemperatur 



