126 



Kulperioder i Jordens Udvikling netop falde sammen med 

 disse Tider, i hvilke Jordbanens Excentricitet har været 

 særdeles stor, og vedkommende Halvdel af Jorden har 

 havt Vinter, naar den var nærmest ved Solen. 



Den omtalte Ophobning af Sne og Is paa den ene 

 Jordhalvdel og den samtidige Formindskelse af Ismas- 

 serne paa den modsatte vil medføre en anden Virkning af 

 største Betydning. Jordens Tyngdepunkt maa nødvendig 

 samtidig forandre sin Beliggenhed og nærme sig den Pol, 

 hvor Ismasserne ophobes. Men med Tyngdepunktet vil 

 ogsaa Havoverfladen flytte sig; Havet vil stige paa den 

 Halvdel, som har Istid, det vil falde paa den modsatte; 

 dets Stigning og dets Fald vil være stærkest ved Polerne 

 og vil aftage henimod Ækvator efter en bestemt simpel 

 Lov. Mr. C roll antager, at Isen ved Polen maa kunne 

 naae en Mægtighed af 7000 Fod; under denne Forudsætning 

 vil Havet ved 60 Graders Brede stige 1000 Fod, og ved 

 45 Graders Brede 650 Fod, medens der paa den modsatte 

 Halvdel af Jorden vil finde tilsvarende Landhævninger 

 Sted. 



Vi have her betragtet Forholdene i deres Yderlighed ; 

 imellem begge Yderligheder ligge utallige Mellemtilstande; 

 men altid vil der være en Svingning i Mængden af de 

 omkring Polerne samlede Ismasser, enten en Tiltagen 

 med dertil svarende Sænkning af de omliggende Lande, 

 eller en Aftagen med tilsvarende Hævning. 



Det er endnu for kort Tid, siden Mr. Croli fremsatte 

 den i det Foregaaende antydede Theori, til at den allerede 

 nu skulde være fuldstændig gjennemarbeidet, saa at den 

 kunde give os en fuldstændig Tidstavle til Jordens Udvik- 

 lingshistorie. Det vil være kommende Tiders Sag at op- 

 føre denne Bygning paa det bestandig voxende Grundlag 



