131 



skrider aldrig sit Leie om Sommeren og drikkes bog- 

 stavelig op af den tørstige Ørkenvinds første Pust. Da 

 Flodsengen ikke kan passeres af Heste, maatte vi klattre 

 op over Bjerget ad en indiansk Fodsti og bavde nu fra 

 Kammen, omtrent 1000 Fod over Dalen, en vid Udsigt 

 over Ørkenen, der tabte sig i dunkel Uklarhed og smel- 

 tede sammen med de Skyer, som omgave Synskredsen 

 mod Øst. Til Høire og Venstre, saa langt Øiet kunde 

 naae, frembød Bjergkjæden en Hække fantastiske Takker, 

 som stemte godt med den mørke Flade af trøstesløs 

 Øde, som den indfattede. Nogle faa afstumpede Mes- 

 quit-Træer (Prosopis glandulosa)*), et Dverg-Magey- 

 Træ og et ret smukt Udvalg af C actu s-Former udgjorde 

 Bjergets Plantevæxt. Efter en temmelig hurtig Nedstigning 

 ad dets østlige Skraaning naaede vi igjen S. Felipes Leie. 

 Af og til fik vi Pust af en varm Vind som en Forsmag 

 paa den hede, planteløse Slettes Ovnvarme dernedenfor. 

 Bækleiet faldt rask, men meget regelmæssig, udvidede 

 sig til en Dal af en halv Miils Brede og tabte sig endelig 

 i Ørkenen to iMile derfra. Jordbunden — hvis den kan 

 kaldes saa — bestod af nedbrudte og omleirede Brud- 

 stykker af Egnens Bjergarter. En Catalpa-Art med 

 smækkre hængende Frugtkapsler voxede i de Fordybninger, 

 som antydede Vinterbækkenes Leie, og Grupper af en høi 

 Busk, bedækket med stærke Torne ligefra Roden til Green- 

 spidserne, advarede os mod at komme sig for nær. 

 Saftige og træagtige Op un ti er (Figenkaktuser) optraadte i 

 Grupper og Pletter, og Echinocactus'en med sine stive 

 Fiskekrogstorne laae ofte halv skjult i Sandet, og vore 

 Heste sprang da pludselig til Siden for at undgaae dem. 



*) En Bælleplante af Mimosa-Gruppen. (O. A.). 



