140 



Dag — men al Madlyst var borte, og vi kunde kun blive 

 ved at drikke Vand. Da Natten brød frem, kom 2—3 

 sorte Flagermuus frem fra deres Skjulesteder, og en 

 eenlig INatravn flagrede tyst omkring. Der viste sig 

 ingen andre Dyr end et Fiirbeen, hvis Bevægelser vare 

 for hurtige til at vi kunde fange det, og 3 Biller, der 

 vare mindre vimse og faldt som Offre for Videnskaben. 

 Endnu næste Dag den 20de ansaaes det for uklogt at 

 bryde op før Aften, saa at vi kunde gjøre det meste af 

 Reisen lil S. Felipe om Natten og tidligt den følgende 

 Dag. Formiddagen blev derfor tilbragt med at samle 

 nogle faa Sneglehuse paa Jorden, af hvilke een (Physa 

 hu me rosa) tillig« fandtes at beboe Bækkens Vand. Vi 

 saae ogsaa to Arter af Smaa fiske, omtrent \" lange, den 

 ene smækker og hvidlig , den anden bred i Forhold til 

 Længden og mørk, ikke ulig en lille Aborre. Vor Fører 

 fortalte, at denne Plet var hans Fødested; den Stamme, 

 han hersker over, havde her sine Hytter og levede godt 

 af Mais, Meloner og Bønner, som han beskrev som 

 voxende her med en Yppighed, der ikke kjendtes noget- 

 steds udenfor den saakaldte Ørken; men en Række regn- 

 løse Sommere fordrev dem, og de ere ikke vendte tilbage 

 siden. De pleiede at saae, naar Regntiden begyndte i 

 Juli og August. 



Kl. 4 e. M. sagde vi vor Leir Farvel og naaede ved 

 Midnat Kaktuskrattet, Skuepladsen for mit forrige Dheld. 

 Den 21de ved Daggry vare vi igjen paa Benene og opskræm- 

 mede en omstreifende Prairi-Ulv (Coyote), den eneste, 

 vi saae paa hele vor Vei. Vi stødte ogsaa paa Sporene 

 af en Flok Bjergfaar og Hovedet af et, der rimeligviis 

 var dræbt af indianske Jægere, laae ved Veien. Kl. 10^ 

 f. M.. hilste det velkomne Syn af S. Felipe os fra 



