157 



samme Sted. At vor Forestilling leder os hertil, finde vi 

 ganske rimeligt og naturligt; men jeg vil strax her gjørc 

 Dem opmærksom paa en paafaldende Omstændighed, som 

 vel er skikket til at frembringe Overraskelse. 



Vi have nemlig grebet vor Forestilling i en Feil og 

 have tillige paa videnskabelig IMaade indseet, hvorledes 

 den er kommet dertil, og hvorledes Sagen i Virkeligheden 

 forholder sig; vi vide, at vor Forestilling paa en urigtig 

 Maade har anvendt en Slutning, som Millioner Gange har 

 viist sig at være rigtig, paa et Tilfælde, hvor den ikke 

 passer. JNu, da vi ere blevne oplyste om Sagens Sammen- 

 hæng, skulde man dog antage, at vor Forestilling ikke mere 

 vilde vise os en Lysning i Ketning af Næseryggen, men 

 derimod i den Hetning, hvorfra Trykket virker. Vi gjen- 

 tage Forsøget med den paa videnskabelig IVlaade erholdte 

 Overbeviisning om, at Lysfornemmelsen finder Sted ved den 

 ydre Øiekrog. Har vor Forestilling nu ladet sig belære? 

 Nei, aldeles ikke. Den tager feil som den meest ulær- 

 villige Elev og lader sin stakkels Lærerinde, Videnskaben, 

 tale saa længe og saa meget den lyster, men bliver selv 

 haardnakket ved sin Mening: Lyset viser sig dog ved 

 Næseryggen. 



Saaledes forholder det sig ogsaa med alle de Sandse- 

 bedrag, jeg senere skal omtale. De forsvinde aldrig, fordi 

 vi erkjende deres virkelige Forhold, men vedbUve at be- 

 staae i uforstyrret Kraft. 



En anden Række af Bedrag med Elensyn til det Sted, 

 hvorpaa den sete Gjenstand befinder sig, have vi, naar 

 Lyset ikke kommer uhindret fra Gjenstanden til Øiet, men 

 har truffet speilende eller lysbrydende Legemer. Det meest 

 bekjendte Tilfælde af denne Art er Speiling af sædvanlige 

 plane Speile. Det Lys, som falder paa et saadant Speil, 



