169 



og langsom, at den ikke i fjerneste Maade kan sammen- 

 lignes med vort Øies lynsnare Opfattelse. 



At bestemme de psychiske Processers Natur, som af 

 Lysindtryk frembringe en Opfattelse af Omverdenen, er en 

 vanskelig Opgave, og desværre ydes der os ingen Eljælp 

 dertil af Psychologerne, fordi Selviagttagelse hidtil har 

 været Psychologiens eneste Vel til Erkjendelse, medens 

 vi her have at gjøre med sjælelige Virksomheder, som 

 Selviagttagelsen ikke giver os nogen Kundskab om, og 

 hvis Natur vi først ville kunne udgrunde ved en physio- 

 logisk Undersøgelse af Sandserne. Psychologerne have 

 derfor i Regelen umiddelbart henført de sjælelige Virksom- 

 heder, hvorom der her er Tale, til Sandseindtrykkene og 

 ikke søgt at erholde nogen nærmere Opklaring af dem. 



De, som ikke kunde bestemme sig til at tildele Tænk- 

 ningen og Dømmekraften nogen Rolle ved Sandseopfattelsen, 

 kom nærmest til den Antagelse, at Bevidstheden traadte 

 ud af Øiet, udbredte sig efter Lysstraalernes Retning til 

 Gjenstanden og da iagttog denne paa dens Plads omtrent 

 saaledes som Plato siger: »Af alle Organer dannede 

 Guderne først de straalende Øine. Et Organ af IIJ, som 

 ikke brænder, men giver et mildt Lys, afmaalt efter hver 

 Dag, havde de til Hensigt at danne. Naar under Synsvirk- 

 somheden det Eensartede forener sig med det Eensartede ved 

 det fra Øiet udstrømmende Lys, viser der sig paa det Sted, 

 mod hvilket Øinene ere rettede, et Legeme, ved hvilket 

 stedse det indenfra udstrømmende Lys træffer sammen 

 med det ydre. Men naar Dagens beslægtede Ild forsvinder 

 i Natten, gaaer ogsaa det indre Lys tilgrunde; thi ved at 

 strømme ud imod det Ueensartede bliver det forandret og 

 udslukkes, da det ikke ved noget Slægtskab kan knytte sig 

 til Luften og blive eet med den, da denne ikke selv be- 



