172 



Iløieste ved lidenskabelige Udbrud kunne komme til at tænke 

 paa en naturlig Forbindelse mellem Følelsen og de Tegn paa 

 den, som Skuespilleren fremstiller for os, have vi ved Sandse- 

 indtrykkene at gjøre med en Forbindelse af Forestillinger, 

 som er betinget ved selve vore Sandsers Natur, og derfor 

 tilsteder langt sjeldnere Undtagelser end Formerne for Men- 

 neskers ydre Optræden. Hele vort Liv igjennem have vi 

 ved Millioner Gjentagelser erfaret, at vi, naar en Gjenstand 

 ved en vis Stilling af vore Øine frembragte en Lysvirkning 

 i de eller de Nervetraade, da maatte udstrække Armen 

 saa langt elier gaae saa og saa mange Skridt fremad for 

 at naae den. Derved er der da tilveiebragt en uvilkaarlig 

 Forbindelse imellem det bestemte Sandseindtryk og den 

 Afstand og Retning, hvori Gjenstanden maa søges, og saa- 

 ledes opstaaer og bevares Forestillingen om en saadan 

 Gjenstand, naar f. Ex. Stereoscopet fremkalder et tilsva- 

 rende Synsindtryk, uagtet en saadan Forestilling strider 

 imod vor bedre Overbeviisning, ligesom Skuespillerens 

 Klædedragt, Bevægelser og hele øvrige Fremtræden opret- 

 holder Forestillingen om Rollen hos os. I det sidste Til- 

 fælde er Forbindelsen mellem det Ydre og Personens 

 Væsen, som f. Ex. mellem mandlige Klæder og en Mand, 

 dog reent conventionelle, ikke engang givne ved nogen 

 Naturnødvendighed, og derfor ialtfald kun tillært, men ikke 

 medfødt. Hvad Bedømmelsen af Afstand ved Hjælp af 

 Øinene angaaer, kunne vi ligeledes ikke tvivle paa, at 

 denne er tillært ved Øvelse. Vi see tydeUg hos mindre 

 Børn, at de have heelt falske Forestillinger om de ydre 

 Gjenstandes Afstand, og Mange ville vistnok kunne huske 

 Træk fra deres Barndom, som bevise, hvor store Feil- 

 tagelser der kunne finde Sted ved Bedømmelse af Afstand. 

 Jeg husker selv tydelig det Øieblik, da Perspectivets Lov, 



