189 



9^10 F. , og som Følge deraf er det i disse Timer 

 fugtigt og koldt (om Foraaret c. 17^, om Sommeren 

 19—20"), men saasnart Taageskyerne forsvinde, stiger 

 Varmen hurtigt og naaer sit Høidepunkt omtrent Kl. 2 E. 

 (i Foraaret 1857 18—24", om Sommeren 24—26"). Fra 

 denne Tid falder den igjen efterhaanden, indtil den naaer 

 sin laveste Stand omtrent to Timer før Solopgang. Denne 

 Luftvarmens Bevægelse er dog underkastet Undtagelser og 

 Afvigelser, naar de lodrette Solstraaler paa klare Dage, 

 hvor Synskredsen er skyfri allerede fra Morgenstunden af, 

 falde tidligere ned i Fjelddalen og meget hurtigt bringe 

 Dagens Varme op til en betydelig større Høide end den 

 sædvanlige. Dette er dog noget, søm kun hændes en 

 sjelden Gang; jeg iagttog i det Mindste kun meget sjel- 

 den, at Varmemaaleren i selve Byen Pungo Andongo 

 viste over 27^. Derimod have de Egne, som omgive 

 hiin Fjeldkrands, især C uanz a-Dalen, som breder sig mod 

 Vest og Sydvest, en meget høiere Luftvarme, hvad man 

 da ogsaa iforveien maatte formode. En af de høieste 

 Varmegrader, som jeg iagttog under mit Ophold i An- 

 gola, var ved Bredderne af C uanz a-Floden, 5 Mile fra 

 Byen. 1 Marts 1857 var Sandstenen tæt ved Floden ved 

 Middagstid saa glødhed, at den skoldede mit Negerfølges 

 Fødder og trængte paa en meget følelig Maade gjennem 

 mine tykke Støvlesaaler. 



Efter at Læseren ved denne Skildring er bleven 

 bekjendt med »de sorte Fjeldes« almindelige topografiske 

 og botaniske Forhold , skal jeg nu gaae over til at be- 

 skrive den Naturvirksomhed, som bevirker deres sorte 

 Udseende til visse Tider af Aaret. Ved min Ankomst til 

 Pungo Andongo i Slutningen af Oktober — Foraarstiden 

 paa den sydlige Halvkugle — havde de kæmpemæsige 



Tredie Række. V. -to 



