216 



lige Fuglearter, hvad enten vi tage Caniposegnene 

 samt deres Skove i Almindelighed, eller vi kun holde os 

 til de egentlige ovenfor skildrede Campos; thi uagtet 

 Fuglene have saa let ved at komme omkring, og man maa- 

 ske kunde vente , at træffe en og samme Fugleart saavel 

 i den aabne Cerrado, som i den nogle faa Skridt derfra 

 liggende Skov, saa er dette dog langt fra Tilfældet. En- 

 hver Art vælger sit Standkvarter, hvorfra den ikke fjerner 

 sig, eller dog kun som Undtagelse; den ene Art gaaer 

 ikke udenfor den kjølige Skovs Skygge, den anden for- 

 lader aldrig de græsrige solbeskinnede Marker. Vi ville 

 her kun kaste et Blik paa de vigtigste af de for selve 

 Campos særegne Fugle. 



Af alle dyriske Skabninger ere Fuglene dem, der 

 mest bidrage til at oplive Landskabet; og især gjælder 

 dette vel for Brasiliens Campos. Insekternes Liv er saa 

 skjult og tausl og falder saa lidt i Øinene, og de af dem, 

 der ellers mest oplive Egnene, de brogede letsvævende 

 Sommerfugle, mangle her næsten ganske; Krybdyrene ere 

 dels faa, og dels ere de ogsaa tause Dyr, der lidet vise 

 sig, og Pattedyrene ere, som vi nedenfor skulle se, næsten 

 alle Natdyr; thi Brasiliens Campos eje ikke, som Syd- 

 Afrikas aabne Egne, store Hjorder af drøvtyggende og tyk- 

 hudede Dagdyr. Der er da kun Fuglene tilbage, som ved 

 deres lystige Leg og Jagt efter Insekterne, samt ved deres 

 tusindfoldige, overalt lydende Stemmer oplive Campos. 

 Dog er det ret mærkeligt, at af gode Sangere har Brasi- 

 lien og specielt dets Campos med deres rigtignok ogsaa 

 fattigere Fuglefauna faa; det vil være os paafaldende, paa 

 nogle ganske faa Undtagelser nær, aldrig at høre en af 

 en lille Fugletunge udført flertonet Melodi; de Toner, som 

 vi høre, ere kun forskjelligartede, mere eller mindre urne- 



