218 



for at snappe et og andet Insekt i Flugten. Det er om- 

 talt, at de høre til »Qiieimadernes« eller de afbrændte 

 Markers stadige Gjæster, og man behøver blot at an- 

 tænde en Campo for strax at lokke dem hid. Nogle af 

 Fluesnapperne tage foruden Insekter ogsaa smaa bær- 

 agtige Frugter; saaledes er der især to ægte Campos- 

 Muscicapaer, som i Planternes Naturhistorie spille en ret 

 ma^rkelig Bolle. Begge Fugle ere højst uanselige, graa 

 og hvidligt tegnede og omtrent af en Spurvs Størrelse. 

 Man seer dem især tumle sig mellem de paa Campos- 

 træerne snvltende, til Loran thaceernes eller Fuglelims- 

 plantens Familie hørende Buske, som vi her ville benytte 

 Lejligheden til nærmere at omtale. Det er isæj' Slæg- 

 terne Psi ttacanthus og Struthanthus som findes, 

 dog ere de Viscum-agtige Phoradendronarter ogsaa 

 tilstede. De fæste Rod paa og i selve Træernes Ved og 

 sidde ikke, som Orchideerne, Bromeliaceerne, Mos, Laver 

 o. desl., blot overfladisk paa Barken; med deres Rødder 

 trænge de, naar Frøet spirer, ind til Væxtringen, de 

 voxe med og ved denne, og nære sig saaledes paa deres 

 Værts Bekostning. Disse Planters Frugter ere smaa Bær, 

 og det er dem, som de omtalte Fluesnappere fortære; 

 Kjødet fordøje de, men Frøet med Kimen, der gjerne 

 er grøn af Farve, gaaer uskadt bort igjen, og da Fuglene 

 kaste deres Exkrementer rundt omkring i de forskjellige 

 Træer, saa udsaa de derved disse Frø, der ogsaa af Na- 

 turen ere ganske mærkelig udstyrede. I den ene Ende 

 af Frøet, og netop i den, hvor Kimroden er, findes nemlig 

 indenfor Frøskallen en Portion Celler, som opløse sig i 

 en meget klæbrig Lim, "Fuglelimen«, ved hvilken Frøet 

 hæfter sig fast, hvorsomhelst det falder paa en Gren. 



