28t) 



November Maaneder har jeg flere Gange truffet Reder 

 med Æg, hvori Ungerne allerede vare vidt udvii^lede. 

 Seriemaen lægger kun to, høist 4, rent hvide, i begge 

 Ender afrundede ovale Æg, der næsten ere saa store 

 som Gaaseæg. 



Den jages næsten aldrig, og der er hertil vel 

 flere Grunde; næppe den, at det er forbudt, thi et saa- 

 dant Torbud har i det indre Brasilien Intet at sige, men 

 først og fremmest den, at Fuglen formedelst sin Skyhed 

 er yderst vanskelig at komme paa Skud; ja saa sky, at 

 man endog kan have vanskeligt ved at faa Dyrene at 

 se, selv om man hører sig omgiven af dem paa alle 

 Sider. Den bedste Maade, hvorpaa den kan jages, er, 

 ligesom med Emaen. tilhest, indtil den udmattes af det 

 forcerede Løb og overgiver sig. Men saamegen lileilig- 

 hed ville Brasilianerne heldigvis ikke gjøre sig, da de 

 ingen Værdi sætte paa dens Kjød ; dette er, om end ikke 

 saa godt som Emaens, forøvrigt meget vel spiseligt; det 

 er noget blødt og mest ligt ungt Kalvekjød. 



Længere end ved de andre Fugle har jeg opholdt 

 mig ved denne; men hvo som elsker Brasiliens til- 

 lokkende Natur og især er bleven hjemme i Campos- 

 egnene, faaer ogsaa denne for Mennesket saa nyttige og 

 tillige saa interessante Fugl kjær, og i Camposegnenes 

 Ensomhed lyder dens vistnok meget umelodiske Sang dog 

 saa velkommen og giver Stof til megen Adspredelse. Det 

 gjorde derfor et dybt, uforglemmeligt Indtryk paa mig, da 

 jeg sidste Gang under ganske ejendommelige Forhold og 

 aldeles uventet fik dens Stemme at høre. Det var den 

 Morgenstund, da jeg forlod Havnen ved Rio Janeiro for 

 at vende hjem; Skibet havde lettet sit Anker og vi sejlede 

 netop forbi Marinearsenalet, da pludselig Seriemaens 



