256 



I det Følgende, der nærmest er udviklet som en 

 orienterende Indledning til en Oversigt over Vejrforholdene 

 i Europa i 1866, bliver det nødvendigt skarpt at be~ 

 grændse sig, da Stoffet ellers vilde blive saa righoldigt, 

 at det vilde udfordre mere Plads, end et Tidsskrift kan 

 tilstaae en enkelt Afhandling. 



Ifølge Fouriers Beregninger befinder Jorden sig for 

 Øjeblikket i en Del af Verdensrummet, hvis Varmegrad er 

 henved -— 48*^ R., og den maa altsaa være ifærd med at 

 afkjøles ved Udstraaling; men til samme Tid opvarmes 

 den fra Solen; Udstraaling og Opvarmning modvirke hin- 

 anden- Ved Polerne, hvor Solens Paavirkning er svagest, 

 maa Jorden være bleven stærkest afkjølet, og den er der 

 frossen til en betydelig Dybde (maaskee 600 Fod). 



Solens Varme trænger kun ind i Jorden til en vis 

 Dybde, der begrændses af en Temperatur, omtrent sva- 

 rende til Stedets Middelvarme; ovenover denne Grændse 

 forandrer Varmen sig efter Solens Stand paa Himlen gjen- 

 nem aarlige Svingninger og nærmest Overfladen endog 

 gjennem daglige. Svingningsvidden (Amplituden) aftager 

 nedad mod Gfændsen, hvor den er = 0. Under Grændsen 

 begynder Jordens større indre Varme at gjøre sig gjæl- 

 dende ved en jævn Stigen af Temperaturen. 



Solens Straaler virke højst ulige paa Havet, Landet 

 og Atmosfæren som Følge af disses forskjellige Varme- 

 fylde, og derved bevirkes Hovedforskjellighederne i For- 

 holdene paa Jordens Overflade. 



Havet har den største Varmefylde, altsaa mere lige- 

 lige Temperaturforhold, idet saavel Opvarmningen ved 

 Solen som Afkjølingen ved Udstraaling gaaer langsommere 



