259 



da Jorden paa den Tid er længst fjernet fra Solen i sin 

 elliptiske Bane*). 



Hvad Atmosfæren angaaer, da absorberer den kun 

 en liden Del af de Solstraalers Varme, der gaae igjennem 

 den, men opvarmes fortrinsvis fra neden ved det Medium, 

 hvorover den befinder sig, og følger altsaa dettes Forhold. 

 Ved sin store Letbevægelighed bliver den en god Ud- 

 jævner og bringer Varme eller Kulde fra det ene Sted til 

 det andet. Naar vi stige tilvejrs i den, maa, som Følge 

 af dens Opvarmningsmaade og dens Udvidelse ved et 

 mindre Tryk, Varmen aftage, men en vis Middelvarme f. 

 Ex. 0^ naaes naturligvis først i en betydelig Højde ved 

 Ækvator (c. 16000 Fod), medens den henimod Polerne 

 allerede findes ved Jordens Overflade (i Oktober ved 65^ 

 N. Br.). Man antager, at Atmosfærens Opvarmning kun 

 strækker sig circa 2 Mil ivejret ved Ækvator og kun 

 nogle tusinde Fod ved Polerne; herovenover indtræder 

 Verdensrummets Kulde (H- 48^ R.) og som Følge deraf 

 fuldstændig Ro; der kan ligesaalidt tænkes Luftstrømninger 

 der, som Vandstrømninger i Havet under Varmefladen paa 

 3«,3 R. 



Af stor Vigtighed med Hensyn til Varmens Fordeling 

 paa Jorden ere Vanddampene. Ved deres Dannelse 

 bindes Varme, og naar de dernæst af Luftstrømmene føres 

 hen til koldere Steder, hvor de fortættes og falde ned 

 som Regn, bliver Varmen atter fri; de bevirke altsaa Af- 

 kjøling paa det varme Sted og Opvarmning paa det kolde 

 og blive derved gode Udjævnere. Naar vi betragte den 



Do ve har eftervist Rigtigheden heraf ved meget vidtløftige Be- 

 regninger; han har fundet for hele Jorden en Middelvarme i Juli 

 af 13^5 R. og i Januar af 9^9 R., altsaa en Forskjel af 3°,6 R. 



17* 



