273 



tionsstedet, af desto større Betydning eller Varighed bliver 

 den, idet en længere Luftkolonne er sat i Bevægelse; men 

 desto østligere bliver den ogsaa; paa samme Maade bliver 

 Ækvatorialstrømmen mere og mere vestlig. Vinden ly- 

 ver altsaa; naar den viser sig som Østenvind, kommer 

 den netop fra det høje Norden. 



Vindene kunne enten flyde i Baner ved Siden af hin- 

 anden, der let skjelnes, idet S. V. Vindens Bane har høj 

 Varmegrad, lavt Lufttryk og Skydække, N. O. Vindens der- 

 imod det Modsatte; eller de kunne møde hinanden i stik 

 modsat Retning og omtrent lige stærke, hvilket viser sig ved 

 højt Lufttryk, Taagedannelse og Uvejr i Sammenstødsbeltet; 

 endelig kunne de træffe hinanden under visse Vinkler og 

 med ulige Kraft, og den ene vil da fortrænge den anden. For- 

 trænges Polarstrømmen af Ækvatorialstrømmen, gaaer Vin- 

 den gjennem 0., S. O., S. til S. V., og Thermometeret stiger, 

 medens Barometret falder; fortrænges derimod Ækvatorial- 

 strømmen af Polarstrømmen, da gaaer Vinden gjennem V., 

 N. V., N. til N. O. med faldende Thermometer og stigende 

 Barometer. Dette er D o v e's bekjendte Drejningslov for Vin- 

 den paa den nordlige Halvkugle: Drejningen skeer i Beglen 

 »med Uhrviseren« eller, som man siger, »med Solen«. 



Den gjensidige Fortrængen følges som oftest af Storme 

 og Uvejr; i det nordlige Europa er det Polarstrømmen, 

 der fra Siden med stor Kraft trænger ind i Ækvatorial- 

 strømmen (Nord og Nordveststormene), i det sydlige er 

 det Ækvatorialstrømmen, der raser heftigst (Føhnstormene 

 og Jevndøgnsstorraene)*). 



*) Om Vinteren har Europa imod Øst en stærk Kulde, idet Om- 

 egnen af Jakuzk i det nordlige Sibirien paa denne Aarstid er det 

 koldeste Sted paa hele Jorden, derfor er Polarstrømmen sædvanlig 

 stærkest i det østlige Europa, Ækvatorialstrømmen i det vest- 



Tredie Række. V. 18 



