294 



Spørge vi nu, hvorpaa hele Alchemien hvilede, paa 

 hvilke Erfaringer og Betragtninger man støttede sig for 

 at begrunde Muligheden af det ene Metals Omdannelse 

 til det andet, saa maa Svaret herpaa blive, at Grundlaget 

 for denne Tro dannede den allerede af Aristoteles udtalte 

 Overbeviisning, at i de forskjellige Stoffer var det ikke 

 selve Materien, men kun dennes Egenskaber, som vare 

 forskjellige. At nu disse Egenskaber, navnlig ved Metal- 

 lerne, let kunde forandres, var allerede tidligt bekjendt; 

 Kobberet kunde man f. Ex. ved Indvirkning af nogle Stoffer 

 farve guldguult, ved andre Stoffer sølvhvidt, o: forandre 

 til Messing eller til Hvidkobber; ved andre Metaller kunde 

 man efter Forgodtbefindende ligeledes forandre Haard- 

 heden, Bøieligheden, Smelteligheden etc, og man gik da 

 et Skridt videre og troede, at det tiisidst ogsaa maatte 

 være muligt, saa fuldstændig at forandre det ene Metals 

 Egenskaber, at det ganske og aldeles blev til et andet 

 Metal; den samme Materie behøvede blot at forandre 

 Costume for at blive til et andet Metal. Hertil kom 

 endnu en anden og væsentlig Betragtning. De Metaller, 

 hvormed Alchemisterne isærdeleshed beskjæftigede sig, 

 have nemlig endeel fælleds Egenskaber; de [ere 'saaledes alle 

 glindsende, bøielige, smeltelige og forandres sædvanlig, 

 endog med Hensyn til deres Farve, ved Ophedning; ligesom 

 nu Aristoteles antog disse Egenskaber at beroe paa, at 

 visse saakaldte Elementer vare de fremherskende i de 

 paagjældende Stoffer, saaledes antoge ogsaa Alchemisterne 

 allerede meget tidligt, at de beroede paa, at Metallerne 

 indeholdt visse bestemte Bestanddele, som vare Bærere 

 af disse Egenskaber, og de benævnede da disse suppo- 

 nerede Bestanddele efter de Stoffer, som i meget høi 

 Grad besad de paagjældende Egenskaber. Da Kvægsølv 



