295 



saaledes baade viser Glands, Bøielighed og Smeltelighed, 

 og Svovl forandres stærkt ved Varme, saa benævnede 

 man de Bestanddele, som man antog Metallerne skyldte 

 disse Egenskaber, efter dem. Alle de forskjellige Metal- 

 ler kom altsaa til at indeholde Kvægsølv og Svovl, men 

 i et forskjelligt Mængdeforhold og i en forskjellig Grad 

 af Reenhed, og det ene Metal kunde forvandles til det 

 andet, naar blot deres Reenhedsgrad og det indbyrdes 

 Mængdeforhold imellem dem blev forandret. Denne Lære, 

 blandet med Aristoteliske Anskuelser om de 4 Grund- 

 elementer, findes allerede udviklet hos Araberne i det 

 8de Aarh., og den holder sig endnu uforandret lige indtil 

 det 15de Aarh.; Materien ansaaes altid for at være een 

 og den samme, det var kun dens Tilstande, som kunde 

 være forskjellige , og som betingede dens forskjellige 

 Egenskaber. 



Først fra det 16de Aarh. af løsriver Chemien sig fra 

 den Aristoteliske Autoritet og gaaer over i Lægernes 

 Hænder, navnlig i de Lægers, som fulgte Pacacelsus's 

 Fane, kun lidt stolede paa gamle Anskuelser og derimod 

 ganske og aldeles vilde støtte sig paa selvstændig Forsk- 

 ning. I det 16de og 17de Aarh. staaer derfor Chemien, 

 om end Nogle endnu gave sig af med Alchemi, væsent- 

 lig i Medicinens Tjeneste; Lægekunsten vilde forklare og 

 helbrede Sygdommene efter chemiske Principer. Den 

 adopterer derfor ikke alene Alchemiens Begreber om Me- 

 tallernes chemiske Sammensætning og om deres Egen- 

 skabers Afhængighed af visse chemiske Bestanddeles 

 Nærværelse; men den udstrækker dem til at gjælde ogsaa 

 for det menneskelige Legemes og dets enkelte Organers 

 Vedkommende. Den antager saaledes, at den Egenskab, 

 at et Legeme kan taale Ildens Indvirkning uden at for- 



