299 



den tidligere mere indskrænkede Opfattelse, men at den 

 dog endnu vedbliver fra et mere udvidet Synspunkt at 

 hævde sin fulde Gyldighed. Hvorledes dette er muligt, 

 skal i det Følgende kortelig antydes. 



Chemien kan nemlig ikke længere noies med at an- 

 tage, at Stofferne beslaae af eensartede Smaadele, de 

 saakaldte iVloleculer, som ikke kunne sønderdeles videre, 

 men maa nu desuden skarpt skjelne mellem dem og Stof- 

 fernes chemiske Atomer, det vil sige, de mindste Dele af 

 dem, som kunne indgaae i en chemisk Forbindelse, eller 

 som kunne bidrage til Dannelsen af et iMolecul. Mole- 

 culerne bestaae altsaa herefter af Atomer, de sammensalte 

 Stoffers Moleculer af forskjellige Grundstoffers, altsaa af 

 uligeartede Atomer, Grundstoffernes Moleculer derimod af 

 eensartede Atomer. Det absolute Antal af Atomer, som 

 træde sammen for at danne et Molecul af de forskjellige 

 Stoffer, kjende vi vel ikke, og vide f. Ex. ikke, om der i 

 et Kobbermolecul er 2 eller 10 eller 100 Kobberatomer; 

 men for mange Stoffer kjende vi dog, i hvilket Forhold 

 Antallet af de forskjellige Atomer staaer indbyrdes , som 

 danne Moleculerne, og vi vide f. Ex. Forholdet mellem 

 Atomantallet af Kulstof, Brint og Ilt i Viinaandmoleculet. 

 Herved kan man da alter let forklare sig, hvorledes som 

 ovenfor omtalt eet og det samme Stof kan forekomme i 

 forskjellige Tilstande; man forklarer sig det nemlig ved 

 at antage, at de samme elementåre Atomer, ved i for- 

 skjelligt Antal at forene sig til Moleculer, frembringe 

 ikke de samme, men forskjellige Moleculer. Til at danne 

 et Molecul Ozon hører der f. Ex. 3, til at danne et 

 Molecul almindelig Ilt derimod kun 2 Atomer Ilt. En vis 

 Vægtmængde Ilt indeholder altsaa vel det samme Antal 

 Atomer som en Hgesaa stor Vægtmængde Ozon, men i 



