Til Dyrenes Udryddelseshistorie. 



(To Tillæg til en Afhandling om samme Æmnc i forrige Aargang). 



i. Et nyt Bidrag til den Steller ske Søkoes 

 Historie. Det er noksom bekjendt, at da man opdagede 

 Beringsøen 1741, traf man ved denne Øes Kyster et 

 stort tangædende, hvallignende Dyr, en Art Søko, men 

 at dette Dyr, som opholdt sig, deels enkeltviis, deels 

 flokkeviis, i Nærheden af Kysten, hvor denne var lav og 

 meget tangbevoxen, blev saa stærkt og skaanselsløst efter- 

 stræbt af russiske Jægere, at den sidste Søko blev dræbt 

 der allerede 1768, 27 Aar efter Øens Opdagelse. For 

 ikke længe siden har man fundet en Dagbog, forfattet af 

 en russisk Embedsmand ved Navn Jakovlew, som op- 

 lyser os om, at disse Dyrs Træghed og Godmodighed eller 

 Enfoldighed var saa stor, at den enkelte Jæger kunde 

 gaae ud i Vandet og stikke dem med et Spyd, i det 

 Haab, at de saa efter deres Død nok vilde drive i Land 

 og blive hans Bytte; men i Reglen gik de saarede Sø- 

 køer dog tilsøes, og kun faa ble^e igjen skyllede op paa 

 Land og da i Reglen i fordærvet Tilstand — allerede 24 

 Timer efter Døden kunde de nemlig være ubrugelige til 

 Spise. Jakovlew indsaae meget godt, at Følgen af en 

 saa hensynsløs Fremgangsmaade vilde blive, at dette nyttige 

 Dyr, hvoraf et eneste Exemplar ydede 33 Mand ypperlig 

 Føde i en heel Maaned, og hvorpaa Muligheden af at 



