318 



overvintre paa Beringsøen beroede, vilde blive udryddet. 

 Han ivrede derfor derimod af al Magt, lærte sine Folk at 

 fange og dræbe det paa en saadan IMaade, at intet Ex- 

 emplar gik tabt til Unytte, og indgav til Øvrigheden i 

 Kamschatka 1755 en Forestilling, hvori han foreslog Ud- 

 stedelsen af en Ukas, der skulde forbyde at efterstræbe 

 Søkøerne paa en saadan Maade, at deres Mængde kunde 

 lide derved. Er en saadan Ukas bleven udstedt, har den 

 i al Fald ikke nyttet noget. J. kunde see saameget klarere 

 i denne Sag, som han selv ved Søkoens tidligere Udryddelse 

 paa Kobberøen var bleven forhindret i at overvintre paa 

 denne 0. — Man har hidtil ikke ret vidst, om Søkoen og- 

 saa har levet ved Kobberøen, der ikke ligger langt fra 

 Beringsøen og var ubeboet ligesom denne , men er 

 mindre; man har formodet det, men savnet bestemte 

 Angivelser derom. I sin Beskrivelse af denne omtaler 

 J. den ikke, skjøndt han omtaler flavoddere, Søhjørne, 

 Søløver o. s. v.; af hans nysnævnte Dagbog faaer 

 man at vide, at den allerede 1755 ikke var der længer, 

 uagtet Øen først var opdaget efter 1742; men i Mellem- 

 tiden var den ogsaa bleven besøgt af talrige russiske 

 Pelsjægere, som tildeels havde overvintret der. Saavel J.s 

 Folk som Kamschadaler, der forhen havde været der, 

 forsikkrede ham imidlertid, at Søkoen havde tidligere op- 

 holdt sig flokkeviis ved Kobberøen ligesom dengang endnu 

 ved Beringsøen; men da hiin er mindre, er dens Ud- 

 ryddelse der ogsaa gaaet hurtigere for sig, i Løbet af kun 

 en halv Snees Aar. Det er iøvrigt sandsynligt, at Be- 

 ringshavets Søko tidligere (ligesom de endnu levende syd- 

 ligere Arter) har havt en meget større geografisk Udbred- 

 ning og levet ved mange af det nordøstlige Asiens og det 

 nordvestlige Amerikas Kyster, hvor den imidlertid tidligt 



