320 



pæiske Dyreverden og er ifærd med at forsvinde som et 

 Led af denne, saa at den Tid ikke er fjern, da den kun vil 

 være at opføre i Dyrefortegnelserne som et asiatisk Dyr. For- 

 bindelsen mellem dens østlige Stamhjorde og dens vest- 

 lige Forposter er allerede afbrudt, og disse sidstes Omraade 

 temmelig indskrænket i Forhold til Antallet af de Dyr, 

 som beboe det; det indsnevres desuden med hvert Aar, 

 alt som Forfølgelsen voxer. Endnu paa Pallas's Tid 

 kunde man afstikke meget vide Grændser for dens Ud- 

 bredning i Europa. Dens Omraade strakte sig fra Dnipr 

 gjennem det hele sydøsteuropæiske Steppeland fra 50— 52^ 

 n. Br. til det sorte Hav og Kaukasus*). Hiinsides Volga 

 beboede dens Hjorder den hele Steppe til Ural og strakte 

 sig rundt om det kaspiske Hav dybt ind i det store Ta- 

 taries .Stepper — mod Nord til Irtischflodens øvre Løb, 

 mod Øst til Altai. Fra disse asiatiske Ørkener brød den, 

 fordreven af Tørke og Misvæxt, ofte i uhyre Flokke ind 

 over Uralfloden og overskred Volga som en sand Lande- 

 plage, ødelæggende de faa Marker. Endnu kort før 

 Pallas's Tid fandt en saadan vestlig Vandring over Volga 

 Sted, men allerede paa hans Tid mærkedes det, at Sai- 

 gaen trak sig stærkt tilbage fra Vesten. Han siger selv, 

 at den allerede dengang begyndte at blive sjeldnere paa 

 denne Side af Volga og at flye de beboede Steder. I det 

 Aarhundrede, som er hengaaet siden den Tid, har Tin- 

 genes Tilstand forandret sig i endnu høiere Grad. Ved 

 Dnipr har der allerede længe ikke været Spor at finde 



* Man har ogsaa Angivelser om, at Saigaen fordum har levet i 

 Moldau, Vallakiet og Ungarn (Forster descript. animal., ed. 

 Lichtenst, p. 391), men om denne Angivelse er paalidelig, er os 

 ubekjendt. Saavidt vi mindes, vil man i de senere Tider have fun- 

 det Saigaknogler i franske Knoglehuler, hvorved dens geogra- 

 fiske Udbredning i Fortiden vilde blive foraget meget betydelig. 



