323 



før kun i ringe Mængde kunde fange Saigaen i sine Fælder, 

 men nu vænner sig mere og mere til at jage den med 

 Bøsse, og fra den russiske Nybyggers umættelige Jagtiver, 

 saa faaer Kalmuksteppen nu mange Besøg af fremmede Jagt- 

 selskaber fra Don og fra den venstre Volgabred, som, 

 efterat Saigaen der er taget stærkt af eller ganske forsvun- 

 den, jage den her paa dens sidste forholdsviis indskrænkede 

 Jagtgrund. Under disse Omstændigheder vilde Formind- 

 skelsen vistnok endnu have været føleligere, hvis det ikke 

 fortrinsviis var Hannerne, der bleve Jagtens Offre; paa 

 Grund af deres Horn fængsle de nemlig lettere Opmærk- 

 somheden og yde Forfølgeren et sikkrere Sigte end den 

 kullede Hind, der skjuler sig i Græsset.« 



21* 



