325 



Saadant næppe vilde være blevet tilladt eller gaaet upaa- 

 talt hen af Kaptajnen, maatte jeg ogsaa afvise denne 

 IVIening af følgende (irunde. Uvis Ilden virkelig skrev sig 

 fra en saadan Gjenstand, vilde vi dels i den korte Af- 

 stand, hvori den først befandt sig fra os, have kunnet 

 øjne denne Gjenstand selv, og dels maatte den have givet 

 en i den maaneklare Aften tydelig Uøgmasse fra sig, men 

 til en saadan var der aldeles intet Spor. Fremtoningen 

 havde ganske Udseendet af Luer, der roligt og jævnt sloge 

 op af Vandet uden Røg som en Spiritus- eller Gasflamme. 

 Ilden syntes ikke at forandre Plads, men holdt sig stedse 

 ret agter ud, — en flydende antændt Gjenstand vilde vel 

 ogsaa af Vinden være bleven dreven ned i Læ — , og 

 efterhaanden , som vi fjernede os fra den, antog den Ud- 

 seende af et Blinkfyr, der skimtes i Synskredsen; thi efter- 

 som den mellemliggende Dønning steg eller sank, skjultes 

 den eller kom frem igjen. I lang Tid stode vi Alle og 

 betragtede dette Syn, fortabende os i Gisninger om dets 

 INatur. Det viste sig, alt som vi- fjernede os, stedse sjeld- 

 nere , og der hengik undertiden nogle Minutter, i hvilke 

 vi forgjæves spejdede efter det og yttrede vore Formod- 

 ninger om, at »nu var det nok væk«, men saa lød alter 

 det Raab: »Nej, der er det igjen«, og atter saa vi det, 

 vel fjernere, men tilsyneladende med uformindsket Lys- 

 styrke og Omfang, og man behøvede kun at gaa tilvejrs, 

 for atter at kunne have det stadige Syn af denne gaade- 

 fulde Ild. Hvorlænge vi overhovedet kunde have havt 

 den i Sigte, ved jeg ikke, men da der sidste Gang blev 

 foretaget Udkig efter den fra en af de højeste Ræer, og 

 den blev seet, var Klokken ikke lidt over 8. Regner man 

 Skibets Fart for 5 Mil i Timen , vilde vi altsaa da være 

 fjernede omtrent 6 — 7 Mil eller over halvanden dansk 



