330 



Uagtet Dahll for Øieblikket ikke tør have synderligt 

 Haab om, at disse Kul ville komme til praktisk Anven- 

 delse, antager han dog, at Steenkulsformationen er 

 udbredt over betydelige Strækninger af Finmarken, og at 

 der kan være Anledning til at søge efter Steenkul paa 

 mange Steder med Haab om, at de der ville kunne være 

 mere brugbare. Da han kom til Alten, blev det ham 

 fortalt, at man i Dverberg Præstegjeld paa Andøen 

 brændte Steenkul, tagne paa en Strandbred der. Da han 

 efter det Foranførte havde al Grund til at troe paa Mu- 

 ligheden af, at det kunde være virkelige Steenkul, be- 

 stemte han sig til at reise til Stedet. 



Ved sin Ankomst til Andøen forefandt han paa Strand- 

 bredden, paa et Sted, som kun var tilgængeligt ved laveste 

 Vandstand, paa Gaarden Hamsaas Grund, en løs, glim- 

 merrig Sandsteen med enkelte Lag af Leerskifer med 

 sorte Rester af Planter, og i disse 24^ mod Vest faldende 

 Lag saaes et Par smalle Kullag. Han lod strax grave 

 en Fure tversover Lagene, og det viste sig da. at der i 

 det Hele er 5 Kullag af fra 4 til 12 Tommers Mægtighed. 



Tænker man sig et lodret Snit i Fjeldet paa dette 

 Sted, vil man have følgende Lagfølge ovenfra nedad: 



Sandsteen af større eller mindre Tykkelse, eftersom 

 man fjerner sig fra Basinets Rand. 



Første Kullag, bestaaende af sorte Steenkul, 4 

 Tommer mægtigt. 



Sandsteen, 5 Fod mægtig. 



Andet Kullag, sorte Kul med enkelte brune Striber, 

 8 Tommer mægtigt. 



Sandsteen, 40 Fod mægtig. 



Tredie Kullag, 12 Tommer tnægtigt og bestaaende 

 af Bruunkul med sorte Striber. 



