346 



man kjender denne ad Erfaringens og Iagttagelsens Vei, 

 er det saare naturligt, at man tænker sig begge Dele uad- 

 skillelig knyttede til hinanden, fordi de formeentlig 

 gjensidig betinge hinanden. Alligevel lærer Erfaringen 

 os, altsom vore Kundskabers Synskreds udvides, at vi der 

 ofte gjøre Regning uden Vært, d. v. s. uden at tage Den- 

 syn til Naturens uhyre Rigdom paa Udveie, paa den Op- 

 findsomhed, om vi tør sige saa, hvormed den snart naaer 

 det samme Maal ad forskjellige Veie, snart veed spar- 

 sommelig at opnaae høist 'forskjellige Formaal ved de 

 engang tilveiebragte Midler. Et interessant Exempel her- 

 paa ere Spætterne eller Træpikkerne, hvis 200 Arter 

 stærke Familie er spredt over alle Jordens Skovegne -med 

 Undtagelse af Australien og Sydhavs-Øerne. Deres Ryg- 

 ning (.Næb, Tunge, Hale, Fod osv.) er saa eiendommelig, 

 i de fleste Tilfælde tillige saa constant, at man neppe 

 vilde tvivle om, at alle Træpikkere leve af Insekter og 

 skaffe sig disse paa een og samme, velbekjendte Maade, 

 hvorom enhver Naturhistorie veed at fortælle. Dog 

 er det ikke saa; allerede blandt vore nordeuropæiske Arter 

 af ægte Træpikkere er der flere — de sort- og hvidbrogede 

 Flagspætter — som bruge deres stærke og skarpe Næb 

 deels til at hugge Hul i Myretuerne, som de saa plyndre, 

 deels til at sønderhakke Nødder (neppe de ormstukne 

 alene, for at komme til de i Nøddekjernerne levende Larver, 

 men for at faae selve Kjernerne) og Kogler for at faae 

 Frøene, efter at have sat dem fast i en Kløft eller Sprække. 

 Det er vel især om Høsten og Vinteren, at de ernære sig 

 paa denne Maade; man fmder da paa Sneen smaa Hobe 

 af de sprængte Kogleskæl under de Træer, som de be- 

 nytte dertil*). — Alligevel vakte det megen Opsigt, da Kelly 



') Sundevall, Svenska Foglarna, p. 137-38. 



