349 



Floden fra den 24de til den 27de Marts og bliver der 3 

 Dage; disse Fiske ere saa overordenlig fede, at de ikke kunne 

 steges paa en Pande, thi de ville blusse op ligesom roen 

 Olie. De levere den bedste Olie. Efter omtrent tre 

 Dages Forløb begynde de at forsvinde og efterfølges af 

 en ny Sværm, der hverken er saa stor eller saa fed, og 

 denne igjen efter et Par Dages Forløb af den tredie og 

 sidste Stime, som er magrere eg derfor tørres til Vinter- 

 brug, da den ikke er rigere paa Olie, end at dette kan 

 lade sig gjøre. Men saa fede ere dog ogsaa disse, at 

 dersom man antænder de tørre Fiske, ville de brænde 

 som Lys, hvortil de ogsaa benyttes af de Indfødte, som 

 derfor ogsaa kalde Fisken for »Lyse-Fisken«. Paa denne 

 Tid frembyder Floden et meget livligt Skue, da den er 

 bedækket med Kanoer, som øse Fisken op, medens andre 

 landsætte deres fulde Ladning, som losses af Koner og 

 Børn, og atter andre haste vildt tilbage for at tage Deel 

 i Høsten. Paa Land er Scenen ikke mindre livlig: Ilden 

 blusser. Potterne koge og Kasserne fyldes med Olien, som 

 frembringer en ubeskrivelig Fedtethed overalt. I Naas- 

 floden optages Fiskene hovedsagelig ved Næt, men Tusinder 

 skylles iland og gribes af de gamle Koner og Børnene. I 

 Fraserfloden fanges de med en flad Cederstang, hvis Kan- 

 ter i en Strækning af et Par Fod nær ved Spidsen ere 

 besatte med skarpe Tænder eller Søm, der virke som 

 ligesaamange Spydspidser. Staaende i sin Kano fører 

 Indianeren den frem og tilbage gjennem Vandet, ligesom 

 Meieren bruger sin Lee, og saa talrige ere Fiskene, at 

 han kan være sikker paa, at en Deel ville blive hængende 

 paa Spidserne; dem kaster han bagved sig i sin Kano, 

 indtil den er fuld. Sild og Masser af mange andre Smaa- 

 fiske fanges paa samme sindrige Maade. Foruden dem, der 



