350 



tørres eller anvendes til Olietilvirkningen, bruges en stor 

 Mængde i frisk Tilstand, og da Fiskens pludselige Ankomst 

 i Almindelighed indtræder netop paa den Tid, da India- 

 nernes Vinterforraad næsten ere opbrugte, og de ere i 

 temmelig Nød for Føde, frembringer denne Rigdom ofte 

 en meget skadelig Overfyldning. 



Olien faaes ved at lægge Fiskene i Vand i Kasser, i 

 Almindelighed udhulede af en heel »Ceder« (Thuja)-Blok eller 

 forfærdigede saa godt, at de ere vandtætte, og saa kaste' 

 rødglødende Stene deri. Olien bliver da skummet af og 

 sat tilside for at afkjøles i andre Kar. Denne snilde Koge- 

 maade anvendes af alle Indianere paa Nordamerikas Vest- 

 kyst. Olien faaes aldrig ved at koge Fisken i Jernkar 

 over Ild , thi derved vilde Fiskene blive ødelagte, og det 

 vilde blive vanskeligt at skille Levningerne af dem fra 

 Olien. Dennes Godhed beroer imidlertid i høi Grad paa, 

 hvad Omhu der er anvendt, og hvilken Hede der er brugt 

 til at uddrage Olien af Fiskens fede Væv. En mindre 

 god Slags faaes ved at knuge de Fiske, af hvilke den 

 bedre Olie allerede er udtrukken paa den beskrevne Maade, 

 i et Klæde. Velbehandlet er Olien ved 15^^ C. ravfarvet 

 og flydende; ved en lavere Varmegrad bliver den tyk og 

 uigjennemsigtig og tiltager i Fasthed i Forhold til Kulden; 

 den er da hvidlig og ligner blødt Spæk. De nordlige 

 Stammer opbevare den i Kasser, som de selv forfærdige, 

 men de sydligere Stammer gjemme den i Flasker, lavede 

 af Stammerne af Kæmpetangen (Macrocystis pyrifera), 

 og klemme ud af disse, hvad de ville bruge, ligesom 

 Maleren gjør ved sine Farvetuber af Bladtin. 



Frisk kogt er denne Fisk lækker, og saltet er den 

 ligeledes et meget spiseligt Fødemiddel, som er meget 

 efterspurgt blandt Hudsonbay-Selskabets Kjøbmænd og an- 



