351 



dre gamle Bosiddende paa Kyslen. Indianerne tørre store 

 Masser af dem til Vinterbnig og fore dem med sig paa 

 Snore paa deres aarlige Vandringer mod Syd for at 

 sælge dem til andre Stammer. Tsimshea- Indianerne 

 sige, at »Naasfloden kla-der dem og Skeenafloden føder 

 dem«, eftersom de Stammer, hvem det er formecnt at fiske 

 »Oiilachan« i Naas, komme og kjøbe Olien af dem og 

 betale den med Tæpper, medens Skeenaflodens Lax for- 

 syner dem rigelig med Føde. R. Br. antager, at denne 

 Fisk vilde udgjøre en værdifuld og indbringende Uandels- 

 gjenstand i salt eller tørret Tilstand, og at den i begge 

 Skikkelser eller bevaret i lis eller i sin egen Olie (lige- 

 som Sardiner) vilde faae et stort Marked især i de 

 katholske Lande langs med det stille Havs Kyster , i 

 China, ja maaskee i Europa og de østlige Fristater. Der 

 blev ogsaa dannet et lille Aktieselskab i Victoria i 1864 

 i dette Øiemed, men det slog feil af Mangel paa Kapital 

 og Kjendskab til Fiskens Levemaade; førend man var 

 færdig til at gaae nordpaa, var Aarsliden forbi, og der 

 blev aldrig gjort mere derved. Rigtignok forsikkre India- 

 nerne, at aldrig skal nogen hvid Mand kaste Net i Naas- 

 floden, men selv om man vilde tage Hensyn til disse 

 Trusler , vilde det være let at kjøbe saa mange det 

 skulde være af Indianerne, og den nuværende Fangst 

 kunde let forøges til det tidobbelte. 



Men Olien er endnu værdifuldere end Fisken selv; 

 Indianerne bruge den, omtrent som vi bruge Smør, og 

 som Sauce til deres tørrede Lax. En gammel Indianer 

 sagde til B.: »Jeg kan kjøbe Brød og Kjød billigere, men 

 mit Hjerte føler sig aldrig ganske vel, førend jeg har faaet 

 dette Fedt. Der er to rigtig gode Ting i Verden: Rom 

 og Ouiachan-Olie!« Endnu større Vægt lægger dog Br. 



