6 
ende paa sit oprindelige Standpunkt som Jæger og Fisker. 
Vel fanger han Fiske i Elven og Østers og Snegle i 
Fjorden, vel dræber han hver Dag Fuglevildt og Patte- 
dyr, saavel Planteædere som Rovdyr, dels for Kjødets, 
dels for Skindets Skyld, hvilket sidste han skal bruge 
til at klæde sin Person og sin Hytte, og lever saaledes 
i en uafbrudt Krig med den omgivende Dyreverden; men 
hans Tilværelse er i Reglen saa ussel, hans Kræfter saa 
svage, at skjøndt han opbyder sit hele Snille, sin store 
Opfindsomhed, sit mageløse Kjendskab til Dyrenes Natur 
og Instinkter, sine skarpe Sandser, lever han dog altid 
kun fra Haanden og i Munden og har den største Nød 
med at bevare Livet. Befolkningen er derfor under disse 
Forhold altid overordenlig svag i Forhold til det Areal, 
den beboer, og Naturen har let ved at dække de Tab, som 
tilføjes den fra denne Side. Naturmennesket griber egen- 
lig ikke anderledes ind i Naturlivet omkring sig end de 
andre større Dyr; påa ham er der tænkt, for ham er der 
dækket Bord! Ogsaa Dyrene have ofte paa lignende Maade 
ondt ved at slaae sig igjennem, og at nogle af dem falde 
for Menneskehaand gjør det kun lettere for de andre at 
bestaae. Bliver en vild Stamme for talrig, og aftager Dyre- 
mængden derfor i en vis Egn, maa Stammen enten sulte, 
og det gaaer tilbage med den, indtil Ligevægten atter er 
tilvejebragt, eller den vandrer ud til en anden, rigere Egn, 
og imedens vinder Naturen sit Herredømme tilbage. Det 
gjorde derfor neppe nogen stor Forskjel, om f. Ex. den 
røde Urbefolkning i Amerika existerede eller ikke; den 
var for lidet talrig og for svag til væsenlig at omdanne 
Naturens Udseende; den levede af Landets vilde Dyr, men 
disses Antal og indbyrdes Forhold forblev sandsynligvis 
temmelig uforandret; det laae ganske vist i Befolkningens 
