9 
eller blive udryddet, det tør man antage for vist”); det 
var det civiliserede, industridrivende Menneskesamfunds 
Hensynsløshed og Mangel paa Selvbeherskelse forbeholdt 
”) Jeg erindrer kun een (tilsyneladende) Undtagelse fra denne Regel, 
men den er ogsåa såa mærkelig, at den fortjener at anføres, 
nemlig Udrydningen af Kæmpefuglene paa Ny-Zeland af den 
saakaldte indfødte og ialfald uciviliserede Befolkning førend Euro- 
pæernes Ankomst (See dette Tidsskrift 2den Række Iste B. p. 272). 
Men herved er dog at mærke, at dette fandt Sted under usædvanlige 
Forhold, nemlig påa Øer, hvor altsaa en fuldstændig Afspærring 
var given af Naturen og en fuldstændig Ødelæggelse derfor for- 
holdsvis let; dernæst at Maorierne ere en. i en forholdsvis sen 
Tid indvandret Race, saa at her ikke er Tale om de oprin- 
delige Naturforhold, som netop forstyrredes ved denne Ind- 
vandring. Paa dem var der unægtelig ikke tænkt, da disse Øer 
fik deres Besætning af store, tunge, vingeløse Fugle, som før 
deres Ankomst formerede sig uforstyrret. Men dette Exempel 
viser dog, at ogsaa det mindre civiliserede Menneske kan i visse 
Tilfælde gribe næsten ligesaa stærkt ind i Naturens vante Gang 
som Civilisationen.  Madagaskars Kæmpefugl (Æpyornis) vilde 
være et andet Exempel paa det samme, hvis man havde Vished 
for, at den overhovedet har levet i en historisk Tid, samtidig 
med Mennesket. 
Man er i den senere Tid ikke utilbøielig til at antage, at 
adskillige uddøde Dyrearter, som tidligere antoges at have til- 
hørt en førmenneskelig Tid, have været samtidige med de 
ældste (ligeledes uddøde eller fortrængte) europæiske Menne- 
skeracer her i Europa. Man har navnlig fremsat denne For- 
modning om Mamut- Elefanten, det nordiske Næse- 
horn, den irskeKæmpehjort, den europæiske Flodhest, 
Hulebjørnen, Huletigren og Hulehyænen, hvis Levninger 
findes i nyere Jorddannelser, Huler osv. her i Europa; hvis dette 
virkelig har været Tilfældet, hvad dog endnu turde være ubevist, 
(smign. Prof. Steenstrups efterfølgende Afhandling »Om nogle 
vigtige Resultater, der menes vundne ved de Udgravninger, som 
i de sidste Aar ere foretagne i de franske Knokkelhuler«), vilde 
der vistnok være en høi Grad af Rimelighed for, at deres For- 
svinden fra Jordens Overflade skyldtes Mennesket. og særlig Ur- 
mennesket, da ingen historisk Efterretning eiler noget Sagn 
kjender noget til saadanne Dyrs Forekomst i Europa. Men begge 
Dele (Samtidigheden med Mennesket og Udryddelsen ved dette) 
skulle som sagt først bevises. (Senere Ånm.). 
