25 
brug have underlagt sig disse uhyre Strækninger; thi det 
er Dyr, som behøve Plads til at røre sig paa. Indskrænkes 
de først til enkelte ikke opdyrkede Egne, vil dels Jagtlysten, 
dels den periodiske Regnmangel og Udtørring af Plante- 
væxten snart gjøre det af med dem, naar de ikke længere 
kunne streife vidt omkring for at tilfredsstille deres Trang til 
Føde og Vand. — Ikke mindre heftigt raser Krigen, men 
i dette Tilfælde med bedre Grund, mod de store Rovdyr, 
Tigren, Løven og Jaguaren (i Amerika). Jo mere 
det indfødte Vildt tager af, desto mere nødes disse Rov- 
dyr til at vende sig mod Nybyggerens Hjorde eller mod 
ham selv, og det Rovdyr, der engang har smagt Menne- 
skeblod, er dobbelt farligt, siges der”). Europæiske Jæ- 
gere, franske og engelske Officerer have her fundet en 
vid Mark for Tilfredsstillelsen af deres Lyst til Fårer og 
til at øve deres Koldblodighed og Mod, men tillige er- 
hvervet sig et berettiget Krav paa de Indfødtes Taknem- 
melighed ved at redde mangt et Menneskeliv i Indien eller 
Algier. Men hvor Befolkningen er svag og mangler Ild- 
vaaben, hvor Landsbyerne ligge spredte mellem store 
Skove, hvor Krig eller Hungersnød har lagt Landet øde 
og gjort det muligt for den vilde Plantevæxt at beseire 
Kulturens matte Erobringsforsøg, der er Tigren endnu 
Herre, der nytte hverken Tjørnegjerder eller natlige Baal 
eller overtroiske Ceremonier mod Dyrenes skrækkelige 
Fyrste”). — Det er en Selvfølge, at disse Rovdyrs Mængde 
”) Sagen er nok den, at det er de gamle, næsten tandløse Løver og 
Tigre, som ikke længere kunne faae Bugt med de vilde Dyrs seige 
Hud og Kjød, der af Nødvendighed blive »Menneskeædere«. Et 
saadant Dyr er naturligvis en stor Hjemsøgelse for en Egn, da 
dets Hunger næsten daglig kræver et nyt Offer. 
”) See dette Tidsskrifts Anden Række Første Bind p. 336. 
