38 
charakteristiske Fugle, og med Skoven forsvinde alle de, 
som kun boe og bygge i den"). Længst holde de smaae 
Sangfugie sig i Krattet, som faaer Lov til at staae hist 
og her i Lavningerne, i de levende Hegn og deslige. Ultidig 
Jagtlyst og barnagtigt Æggesamleri bidrage naturligvis end- 
ydermere til at formindske Fuglenes Antal, som snart 
giver sig tilkjende paa en meget følelig Maade ved at 
skadelige Insekter tage Overhaand. Der kan i det Mindste 
nævnes to Fuglearter, som nu aldrig sees her i Landet, 
nemlig Geirfuglen og Tjuren, en anselig Hønsefugl, 
som beboer Naaleskovene Nord og Syd for os og er for- 
svundet, men ikke vendt tilbage med dem. Tranen, hvis 
Knogler findes i vore Tørvemoser ligesom Geirfuglens og 
Tjurens i »Kjøkkenmøddingerne«, er nu kun en tilfældig 
Gæst her. Trappen fandtes forhen hver Sommer ”paa 
de store Sandheder og nøgne Sletter i det sydlige Sverrig, 
men er nu næsten, om ikke aldeles, udryddet der. Samme 
Skæbne har rammet begge disse Fugle i England, hvor den 
sidste i Landet fødte Trap blev skudt 1838. Geirfuglen 
er, skjøndt det seneste, dog ikke det eneste Exempel påa en 
i den historiske Tid udryddet Fugl; man kunde mene, at 
Fuglene netop ved deres Flyveevne vilde have letlere ved at 
unddrage sig Efterstræbelser end andre Dyr, men Erfaringen 
viser, at Udryddelsen ikke alene har rammet de »vingeløse« 
(oa: ikke flyvende) Fugle.  Hovedsagelig er det gaaet ud 
over Fugle med en meget indskrænket Forekomst, 
hvis Udbredelse ikke strakte sig ud over en meget lille 
Plet af Jorden. Med Hensyn til disse Fugles Udryddelses- 
”) »Hvor findes nu,« udbryder Wahlgrén, »de herlige Jagter paa 
Tjur, Urhane, Græsand, Bekkasiner, Brokfugle og Viber, som 
gamle skaanske Jægere omtale med saadan en Henrykkelse?« 
Mon ikke ligesaa hos os? 
