43 
noget senere Mammuth., Da det er disse Dyreformer, der 
i Forening med enkelte andre større Græsædere have 
leveret den største Masse af den uhyre Mængde af Knokler, 
der ligge sammenhobede i de saakaldte Knokkelhuler, har 
man benyttet denne Skala i Dyrenes Forsvinden til der- 
efter tilnærmelsesvis at bestemme Hulernes Alder eller 
rigtigere: det Tidsrum, hvori Hulerne have modtaget den 
væsentligere Det af Knoklerne. Man taler saaledes om 
Huler fra Uroxetiden, Rensdyrtiden 0. s. v., om Hulebjørn-, 
Rensdyrperioden o. s. fr.. 
Det er Hulerne med de talrige og fremherskende 
Rensdyrknokler, der i de senere Aar fornemmelig have 
været Gjenstand for Undersøgelser, og det er navnlig fra 
dem, de franske Naturforskere have faaet de Resultater, 
paåa hvilke jeg her ønsker at henlede Opmærksomheden. 
I et overordentlig stort Antal Huler i Mellem- og 
Sydfrankrig, indtil Foden af Pyrenæerne, ere Knokler af 
en Rensdyrart fremherskende, og det kan deraf skjønnes, 
at eengang Rensdyr have hørt til de almindeligste Dyre- 
former i disse Egne. Som Art antages disse Rensdyr 
ikke at have været forskjellige fra vore nulevende, høi- 
nordiske eller sibiriske Rensdyr, men Tiden, hvori de 
have levet og hvori deres Knokler ere blevne indbragte i 
Hulerne, sætte de franske Naturforskere i Reglen over- 
ordentligt langt tilbage.  Skjøndt der neppe kan være 
nogen Tvivl om, at der endnu paa Cæsars Tid levede 
Rensdyr paa enkelte Punkter af Mellemeuropa, kan der 
dog heller ikke være nogen Tvivl om, at Hovedmassen af 
de Knokler, der ligge i Hulerne, tilhører en langt tid- 
ligere Tid. De danne nemlig påa Hulens Bund ligesom 
en Slags Kjøkkenmødding fra Frankrigs Stenalder, idet 
de ligesom i hine nordiske Affaldsdynger ere marvspaltede 
