46 
At den store Mængde af Knokler i denne Art af 
Huler, hvorom her Talen er, hidrørte fra Maaltider, holdte 
paa Stedet, kunde der ikke med Rette være nogen Tvivl 
om, efter hvad jeg foran har anført. Der er virkeligen 
ogsaa en saa paafaldende Lighed imellem en Portion . 
Knokler fra disse og fra vore Kjøkkenmøddinger, at de 
letteligen kunne forvexles. Imidlertid mærker det med 
vore Dyngers Indhold mere fortrolige Øie een væsenlig 
Forskjel i Knoklernes Behandling; de franske Huler inde- 
holde nemlig af de Dyr, der ere blevne spiste, en ret 
anseelig Mængde af Hvirvler, medens saadanne i et paa- 
faldende ringe Antal ere tilstede i vore Dynger, og de, 
som findes, ofte kun ere i meget ufuldstændig Tilstand. 
Dette Savn af Hvirvler, der ledsages af en tilsvarende 
Mangel af visse Ledender af de lange Knokler, har jeg i 
tidligere Afhandlinger, som jeg haaber, tilstrækkeligen godt- 
gjort at have sin Grund i, at et Rovdyr, som ideligen 
havde været tilstede og ved Haanden, havde fortæret visse 
Knokler eller Knokkelpartier, og netop i denne Omstændig- 
hed har jeg søgt at lægge det sikkreste Bevis for, at vore 
Urfolk stedse havde en tam Hund om sig — og Knoklerne 
af Tamhunden har det da ogsaa lykkedes mig at paavise 
i de fleste af vore Kjøkkenmøddinger. Et. saadant Husdyr 
maa man derfor formode, at det franske Urfolk ikke har 
været i Besiddelse af, thi ellers vilde dette nok have. 
efterladt tydelige Vidnesbyrd om sin Virksomhed i Hulerne; 
heller ikke har man endnu fundet Knokler af andre Hunde- 
arter end de vilde: Ulven og Ræven. Jo højere man i 
en enkelt Retning har maattet sætte disse Hulebeboere, 
jo mere besynderligt maa det forekomme os,. at de have 
manglet hin tro Ledsager, der ellers næsten stedse følger 
Mennesket, selv hvor dette. lever under de mest ugjestfrie 
Klimater. At de have manglet Hunden, bliver endnu mere 
