91 
Renhjorder, eller at have trukket Befolkningen med sig 
påa sine Vandringer, som Tilfældet ogsaa er der, thi fra 
den nylig givne Indrømmelse og til den Indrømmelse, at 
Urfolket har ført Nomadeliv med Renhjorder påa Lappernes 
Vis, er der en lang Vei, som vi i Videnskaben ikke kunne 
tilbagelægge uden en hel Sum af Kjendsgjerninger af 
ganske anden Årt end de hidtil nævnte. Slige Kjends- 
gjerninger ville vistnok ikke udeblive, saasandt Gisningen 
har været rigtig; thi saavel Menneskets som Kensdyrets 
Efterladenskaber i Hulerne synes hver fra sin Side at 
kunne give dem, og under alle Omstændigheder kunne 
de hjælpe til at bringe Lys i Mørket. 
Allerede nu maa man vist indrømme, at der er et 
og andet Vink, der kan siges at pege i denne Retning. 
I Beskaffenheden af de fra tamme og vilde Dyr hidrørende 
Knokler'er der saaledes en Forskjæl, som temmelig tyde- 
ligt for det øvede Øie røber, om vi have tæmmede eller 
vilde Dyrs Knokler for os, navnlig nåar Spørgsmaalet er 
om helt vilde og om aldeles tæmmede Dyr eller Husdyr; 
men som virkelig temmet Dyr kunne vi ikke betragte den 
saakaldte Tamren, da den ingensteds er Husdyr; den er 
kun i en halvtæmmet Tilstand, ja i Grunden lever den 
kun noget ufrit i det Frie og er kun bleven indskrænket 
i sine store Bevægelser ved Mennesket og dettes Led- 
" sager: Hunden; iøvrigt er det jo næsten overladt til sig 
selv. I den Tilstand er der nu ikke at vente den samme 
Forandring i selve Benmassens Uddannelse, som hos det 
virkelige Tamdyr, men alligevel bliver Renen i Tam- 
hjordene i det Hele ikke såa udviklet som i det Frie og 
staaer langt tilbage for Vildrenen i Størrelse og Kraft, og 
dette er igjen særlig udtrykt i Uddannelsen af Takkerne 
eller Hornene; just denne Forskjæl tvinges endvidere ind 
AX 
