52 
i en særlig Form hos den mandlige Tamren, idet man 
søger i Renhjorderne at indskrænke Antallet af Rentyre 
og for Kjødets Skyld holder et stort Antal af Gildrener, 
hos hvilke Tåkkernes Udvikling i en meget paafaldende 
Grad afviger fra den, Dyret efter dets Alder skulde ellers 
have. Ved saadanne almindelige og specielle Forhold 
ville altsaa selve BØRensdyrets Levninger, naar de blive 
samlede i et stort Antal og kunne umiddelbart sammen- 
lignes med tilstrækkeligt Materiale af Tam- og Vildrens- 
Knokler og Takker, altid kunne lede paa gode Spor. Jeg 
for min Del nærer ikke ringeste Tvivl om, at man paa 
en meget tilfredsstillende Maade vilde kunne besvare den 
Side af det reiste Spørgsmaal, der angaaer Tamhjordene, 
saaledes som vore zoologiske Undersøgelser her bjemme 
allerede have vist, at man fuldkommen tilfredsstillende kan 
besvare Spørgsmaalets anden Side, hvorvidt Befolkningen, 
der har efterladt sig disse Ophobninger paa Hulernes 
Bund, har været blot tilfældige Gjæster for en kort Stund, 
eller ere komne der periodisk efter Aarstiderne, eller have 
boet der i et sammenhængende, mangeaarigt Tidsrum"). 
Den store Forskjæl i Størrelsen og Kraften hos de 
forskjællige i Hulerne spiste Rensdyr er ikke bleven upaa- 
agtet af Hr. Gervais, og det er vel endogsåa snarest 
dette Forhold, der har ledet ham ind paa den hele Tanke- 
gang. Men den er jo ogsaa her saa stor, at flere af. 
hans Forgængere tidligere havde henført Knoklerne til 3 
forskjællige Hjortearter. Derimod veed jeg ikke, om Ger- 
vais tillige har tænkt paa Forholdet hos de i Tamren- 
Hjordene altid i stort Antal tilstedeværende Gildrener; thi 
") Smlgn. J. Steenstrup: »Blik paa Natur- og Oldforskningens 
Forstudier 0. s. v.«. Kjøbenh. 1862 og 1865. S. 22-26. 
