67 
umiddelbart med Munden. Men da Elefanten tillige for- 
tærer saftige Planter, Korn, Frugter og desl., egne græs- 
bevoxne Strækninger sig ikke engang i det varme Jord- 
bælte til at ernære disse Kæmpedyr, og end langt mindre 
kan dette antages at være Tilfældet med Sibiriens vinter- 
lige, skovløse Tundråer, — skjøndt Snabelen jø unægtelig 
vilde gjøre det muligt for Mamuten trods den korte Hals 
| og de mægtige, langt ud af Munden ragende Stødtænder 
at søge sin Føde nede paa Jorden i det korte Græs" og 
Mos eller i den krybende, halvbuskagtige Trævæxt. 
Det er ikke desto mindre en Kjendsgjerning, at de 
fleste Levninger af Mamuten netop findes: i Sibiriens 
allernordligste Egne, i det Mindste for nærværende 
Tid; thi da det sydlige Sibirien rimeligvis harmværet be- 
bøet-i meget lang Tid, er det muligt, at dets Mamuttænder 
i Løbet af denne ere blevne opgravede og bortførte; jord- 
fundet Elfenben (Ebur fossile) var en gammel' Handels- 
artikel, som allerede Theophrast, der var samtidig med 
Ålexander den Store, omtaler i sin Bog om Stenene. 
Dog ere héller ikke nu Knogler, Stød- -og Kindtænder" af 
Elefanter sjeldne i det sydlige Sibirien — ifølge Pallas'ere 
de især hyppige ved Irtysch —, men at samte fossilt Elfen- 
ben er dog ikke her som i det nordlige en egen Haand- 
tering. Alle, der have beskæftiget sig særlig meéd 
Sibiriens Naturhistorie (f, Ex. Pallas, Hedenstrøm, 
Wrangell og Middendorff), omtale med Forbauselse, 
hvilken Mængde Mamut-Levninger der findes i Sibiriens 
nordligste Egne og især påa Øerne i selve Ishavet. Syd- 
siden af en af Bjørneøerne, Nord for Kolyma, bestaaer 
efter Wrangells Ord af Bakker, der ere fulde af Mamut- 
knogler. Det berømteste Findested- for "disse Levninger 
ere dog de Ljæchowske Øer, som ligge i Ishavet mel- 
B+ 
FA 
