68 
lem Mundingerne af Floderne Jana og Indigirka omtrent 
under 74? NBr. og som have deres Navn af den sibiriske 
Kjøbmand Ljæchow, som blev rig ved at samle Elfen- 
ben der i sidste Halvdel af forrige Aarhundrede. Jord- 
bunden bestaaer påa den ene af disse Øer næsten ude- 
lukkende af fossile Knogler, og fra Øen udgaaer der en 
Sandrevle, hvor der efter enhver Storm ligeledes kommer 
nye frem, hvoraf man synes at kunne slutte, at ogsaa 
Havbunden her maa være fuld af Mamutknogler. Paa en 
af disse Øer er der en Indsø med høie Bredder, der 
falde med hist og her om Sommeren, naar Jorden tøer, 
og derved skulle hele Dynger af vel vedligeholdt Elfen- 
ben komme tilsyne tilligemed Knogler af Mamut, Næse- 
horn og mægtige Bøfler (Moskusoxer?), og Elfenbenet er, 
siger Pallas, ligesaa friskt og hvidt, som om det var lige 
kommet fra Afrika. Ogsaa paa andre Steder paa den samme 
Ø saae man Knogler og Stødtænder rage frem af Jorden. 
Pallas, hvem vi skylde disse Efterretninger, kjendte endnu 
ikke den Gruppe af store Øer, som ligge i Ishavet Nord 
for den Ljæchowske og ere bekjendte under Navnet Ny- 
Sibirien; de vare dog tildels allerede opdagede af 
Ljæchows Folk, men han holdt Opdagelsen hemmelig. 
Af Hedenstrøm og hans Ledsager Sannikow fik man 
at vide, at disse Øer vare meget rige paa Levninger af 
Dyr fra Forverdenen samt påa gamle Træstammer, der 
fandtes i saadanne Dynger, at Russerne kaldte dem »Bjerge 
af Træ«. Foruden Mamut-Levninger vil man her "(især 
påa Kotelnoi eller »Kjedel-Øen«) have seet hele Hobe af 
Faare-, Oxe- og Hestehoveder; desværre er denne Øgruppe 
aldrig bleven besøgt af nogen Naturforsker, og man veed 
derfor ikke endnu, om hine Oxehovedskaller tilhøre Mo- 
skus-Oxen eller en uddød Art, om Faarehovederne maaskee 
