mo 
en Mamut med Hud, Haar og Indvolde. Tunguserhøv- 
dingen'Ossip Schumachow, der ansaae sig for denne 
Egns Herre, havde allerede 1799 i denne Halvøs høie 
Strandbred »mellem Isstykker« seet en Gjenstand, som han 
ikke kunde blive klog paa hvad var, skjøndt han klattrede 
op påa en »Klippe« eller Høi i Nærheden for at betragte 
den; næste Åar ragede den mere frem, men først 1801 
var den ene Side af Dyret helt blottet, og en Stødtand 
stak frem. Han meddelte sin Familie sin Opdagelse, men 
de gamle Folk af hans Stamme forsikkrede ham, at det 
var et meget slemt Varsel, thi de havde hørt af deres 
Fædre, at paa deres Tid havde ogsaa en Tunguser fun- 
det et saadant Dyr [altsaa endnu et Tilfælde], men 
snart derefter var han og hans hele Familie død; Schu- 
maåachows Familie hengav sig derfor til Klager og Bekym- 
ringer, og S. selv blev saa forskrækket derover, at .ban 
blev meget syg. 1802 var en meget kold Sommer, og 
Mamuten blev derfor liggende i Isen (»enfermé dans les 
glaces«), men Tungusen lod stadig sin Skat bevogte. 1803 
smeltede, hedder det, Isen mellem Landet og Dyret, som 
gled ned paa en Sandbanke; Sch. savede nu Stødtænderne 
af og solgte dem til en Kjøbmand Boltunow for Varer 
til 70 Rigsdalers Værdi. Kjøbmanden gjorde ved denne 
Leilighed en Tegning af Dyret — da han udtrykkelig siger, at 
det var i et heftigt Snefog og i Marts Maaned, at han besaae 
Mamuten, maa man vel antage, at han snarere har gjort den 
efter Hukommelsen, efter at være kommet i Hus, end paa 
"Stedet — sandsynligvis den samme Tegning, som Prof. 
Keferstein i Gåttingen fornylig har fundet i Blumen- 
bachs Papirer, og hvoraf vi her meddele en formindsket 
Kopi (S. 76). Den stemmer i det Mindste ganske med, hvad 
Adams siger om den. Den var nemlig efter hans Skjøn 
