91 | 
Skove, i en uendelig Række af Aar og i en uendelig Række af 
Generationer, og der døde den. Det var sikkert langtfra 
enhver død Mamut, hvis Lig, Benrad eller Tænder bleve 
opbevarede for Efterverdenen; og dog har hvert af de sidste 
Aarhundreder kunnet levere Elfenbensamlerne Levninger 
af mindst 20000 Individer! for ikke at tåle om alle dem, 
som endnu ere tilbage, og alle dem, som i tidligere Aar- 
hundreder have forsynet Verden med fossilt Elfenben! 
Hvor mange Procent af de i dette uendelig lange Tidsrum 
døde Elefanters Lig der opbevaredes, og hvor mange der 
forsvandt under Rovdyrenes og Tidens Tand, kan vel nu 
Ingen udregne; men at mange paa en eller anden Maade 
fandt deres Gråvsted i selve deres Hjemland, det mellemste 
og sydlige Sibirien, er ligesaa vist, som at mange af dem 
bortførtes af de sibiriske Floder efter de voldsomme Som- 
mertøbrud og tilligemed Drivtømmeret flød Nordpaåaa ud 
imod eller endog ud i selve Ishavet, indtil begge Dele 
fandt deres endelige Hvileplads der, hvor de nu ligge og 
efterhaanden ved Naturens egen Virksomhed komme til 
Syne igjen. Mange naaede vel kun derhen i en meget 
medtaget Tilstand, som Brudstykker af Skeletter,” enkelte 
Knogler eller Tænder osv., men enkelte vare endnu tem- , 
melig hele og friske”) — hvad enten dette nu skyldes den 
+) v. Båer har vistnok Ret i, at der endnu ikke er seet noget Ma- 
mut-Lig, som var fuldkommen friskt; men om dette er en 
Følge af deres Omdriven i længere Tid, førend de fandt deres 
sidste Hvilested, eller en Følge af Luftens Indflydelse i de Aar, 
der hengaae, efterat de dukke frem af Jorden, indtil de komme 
helt ud af denne, er vel uvist. At Mamutens Levninger dog 
alligevel ere temmelig friske, fremgaaer af en Anekdote, som 
Middendorff fortæller om Hedenstrøm; denne beklagede hu- 
moristisk, at han havde mistet en Sæk med Mamut-Marv, som han 
havde banket ud af Mamutknogler, ved at man havde begaaet 
