96 
foldigst er dette Dyreliv ved Norges Kyst, dog er det ikke 
meget fattigere i Kattegattet, hvor det endnu hævder sin 
rene Havnatur, skjøndt visse Arter ikke gaae meget langt 
mod Syd, f. Ex. Østfersen, som standser paa den danske 
Side ved Læsø og påa den svenske allerede noget før, 
Nord for Goåteborg. Lige ned til Kullen er Dyreverdenen 
en ren Havfauna; intet Ferskvandsdyr trives der. 
Den sydvestlige Del af Østersøen, som synes 
tidligere fortrinsvis at have baaret dette Navn, har endnu 
overvejende Havcharakteren; men anderledes forholder det 
sig med den indre, egenlige Østersø eller »Finnernes 
Hav« (Quænsjon), som den fordum kaldtes, og hvis 
Sydgrændse omtrent kan betegnes ved en Linie fra Skaane 
til Rygen. I Verdenshavets Strømme har den ikke Lod 
eller Del, den har sin egen Strøm, som i det Mindste 
for de øvre Vandlags Vedkommende bestandig løber fra 
Nord til Syd og i Øresundet paa Overfladen som oftest 
udad, mod Kattegattet, men ved Bunden for det Meste 
indad. Af Ebbe og Flod har den ligesom Middelhavet 
kun svage Spor, ved Travemunde 3”, udenfor Stral- 
sund 1%”, ved Memel 1"; og dens Vand har endelig 
kun en ringe Saltmængde, som endda i høi Grad er af- 
hængig af tilfældige Overgydninger med fersk Vand; i de 
inderste Vige er det endogsaa drikkeligt i Overfladen, 
men rigtignok saltere paa Bunden. Magistrene Widegren 
og Nystrom gjorde sig for nogle Aar siden den Uleilig- 
hed at optage Vand fra førskjellig Dybde fra Østersøen 
ud for »Svartklubban» i Roslagen, og det viste sig nu ved 
de af Prof. Nordenskåld anstillede Veininger, at i en 
Dybde af 40—160 Favne var Vandets Vægtfylde 4% pCt. 
højere end mellem Overfladen og 18 Favnes Dybde, — 
at altsaa det øvre, lettere (ferskere) Vandlag hviler paa et 
