99 
i Insektverdenens Udvikling. Ferskvandet søger igjen til- 
bage til Havet, utallige Vandløb udtømme sig i dette, 
snart regelmæsig snart i Form af voldsomme Udskyl- 
ninger, og føre med sig ud i Havet utallige af sine Snegle, 
Muslinger, Insekter, Æg, Larver og fuldt udviklede Dyr — 
men aldrig vil man nogetsteds finde, at disse have ud- 
viklet eller bosat sig i Havet, hvor dette har sin normale 
Saltholdighed, aldrig vil man der finde Snegle af Lim- 
næernes eller Paludinernes, Muslinger af Unionernes eller 
Anodonternes Slægter, Drives Havet af heftige Storme ind 
i et Ferskvand, dræbes dettes Fiske i Tusindvis; over- 
flyttes levende Ferskvandssnegle eller Muslinger i Vand 
med 4 pt. Salt, dræbes de, og naar f. Ex. i Christiania- 
fjorden paa Grund af Sneens Smeltning i de i den fal- 
dende Elves Opland en stor Mængde Ferskvand skylles 
ud og dækker Havvandet, seer man Blaamuslingerne i 
Havbrynet omkomme derved i Tusindvis. Saa fjendlige 
ere disse to Former af Vandet mod hinandens Dyreliv ; 
Havets fordre et vist temmelig rigt Maal af Salt, Fersk- 
vandets helst slet intet. Middelveien tilfredsstiller ingen 
af dem. Derfor er Østersøen saa fattig. 
Man har derfor opstillet den Formodning, at Øster- 
søen engang var en ren Indsø, som gjennem sine store 
Tilstrømninger modtog mere Vand, end den tabte ved 
Fordampning, og derfor maatte stige, indtil den banede sig 
Vei ud i Havet; at derefter dens Vand gjennem den ind- 
adgaaende Strøm i. Øresundet mistede noget af sin Fersk- 
hed; at de nui Østersøen levende Havdyr ere komne ind 
fra Nordsøen, men vanslægtede i Østersøens ferske Vand, 
og at dennes Fauna altsaa er en vantreven Koloni fra 
Nordsøen, en ved Vandets ringe Saltholdighed forarmet 
»boreal-europæisk» Havfauna. 
