103 
ikke snarere før været saltere end nu? Har den 
maaskee endogsaa, som Horn-Ulken, Idothea ento- 
mon, Halicryptus og Yoldia antyde, staaet i For- 
bindelse med Ishavet? Allerede i forrige Aarhundrede 
fremsatte Celsius denne Formodning, og Forch- 
hammer har senere støttet den påa geologiske Grunde. 
Vi fandt Østersø-Snegle og Muslinger liggende føssile 
paa tørt Land, i Sand og Ler, over Havets nær- 
værende Høide; Østersøen har altsaa tidligere havt et 
større Omfang end nu; men hvor långt gik den, hvor 
vidt har den efterladt sig Spor af sit tidligere større Om- 
raade? Vi skylde især to unge Naturforskere, Malm- 
grén og Widegrén, en Række vigtige Iagttagelser i 
denne Retning, som de have samlet paa deres Reiser, 
den første i sit Hjemland Finland, den anden i Mellem- 
sverig. De ovenfor omtalte for Ishavet og Østersøen 
fælles Arter: Horn-Ulken og Idothea entomon beboe 
ligeledes Søerne Ladoga og Vettern; et andet anseligt 
Krebsdyr af Amfipodernes (Tangloppernes) Gruppe, Gam- 
marus loricatus, som tidligere var bekjendt fra Spits- 
bergen og Grønland, findes i de finsk-svenske Søer fra 
Ladoga til Vetterns og Dalslands Søer, men er mærke- 
ligt nok endnu hverken funden i Østersøen eller i Venern. 
En anden i Østersøen levende Amfipod (Pontoporeia 
affinis) er meget nær beslægtet med en grønlandsk Årt 
af samme Slægt og er ligesom et tredie Krebsdyr af 
Kaare-Slægten (Mysis relicta), som er saa nær be- 
slægtet med en høinordisk Ishavsart (M. Fabricii), at 
er det maaskee ikke overflødigt at bemærke, at man nu, da man 
kan angive de fleste nordiske Bløddyrs Udbredning med stor 
Nøiagtighed, veed, at de alle forekomme ved Ruslands Nordkyst, 
saa at Theorien ingen Vanskelighed møder fra denne Side. 
(R. A.) 
