106 
med Tidsmaal, laante fra den menneskelige Erfaring. 
Den siger os da, at i en Jordperiode, som efter dens 
Maade at udtrykke sig paa, ligger:os temmelig nær, i den 
tertiære, havde de høinordiske Lande, Grønland, Island 
og Spitsbergen, som nu have faa eller slet ingen Træer, 
en rig Plantevæxt, som er bleven opbevaret til os i For- 
steninger af Plataner, Tulipantræer og Sequoia (den 
Naaletræslægt, hvortil det kaliforniske Kæmpetræ hører) osv., 
men åt senere indtraadte der tvertimod en lang Tid, som 
har faaet Navn af Istiden (Glacialtiden, Jøkeltiden), da 
en méget stor Del af den nordlige Halvkugle var bedækket 
med Is, og saa tydelige ere Mærkerne deraf, at man har 
sagt, at en Brandtomt bærer ikke tydeligere Spor af Ildens. 
Fremfærd end den skandinaviske Jordoverflade af isens. 
Hele Skandinavien og Finland var hvad Grønland nu er, 
hvilket jo, skjøndt det er et meget stort Land, med Undtagelse 
af en smal Kystrand er begravet under en eneste stor 
Ismasse. Denne er såa mægtig, at den inde i Landet 
hæver sig terrasseformig, uden at noget i dens Form 
røber de under den skjulte Høider eller Dale, og inderst i 
Fjordene staaer den med 2000 Fod høie, lodrette Vægge. 
Der skyder den sig da frem i Havet, indtil Isen begynder 
at bæres oppe af Vandet, saa løsnes der uhyre Blokke, 
som flyde ud i Havet som Isbjerge. Nu har Skandi- 
navien kun enkelte Gletschere i høie Fjeldegne, men ålle de 
dybe Spor, som en sammenhængende Indlandsis, som den 
grønlandske, eller særskilte Isbræer kunde indgrave i den 
faste Overflade, see vi nu paa denne: Klippemasser, som ere 
afrundede paa en bestemt Maade, slebne, riflede i Ret- 
ningen udad mod Havet, Masser af Sten og Grus, som 
Jøklerne have flyttet, udstrakte Lermasser, dannede af det 
fine Dynd, hvortil den fremskridende Ismasses Tryk havde 
