108 
derfor finde vi strøede over hele den nordtydske Slette 
Blokke af skandinaviske Bjergarter, og man har kunnet 
saa nøje udpege, hvorfra de ere komne, at det er tyde- 
ligt, at deres Vei gik fra NO. til SV. Men spørge vi, 
hvorhen den største Masse af alt det faste Materiale, som 
den skandinaviske Indlandis bortførte , omarbeidede og 
atter nedlagde, styrede Kaasen, føres vi uvilkaarlig til 
Skaanes og især til Danmarks frugtbare Sletter, hvor den 
nu bærer sin gyldne Afgrøde. 
Dengang Ishavet stod 500 Fod høiere end nu, dæk- 
kede det en stor Del af Sverig; det nuværende smaa- 
landske Høiland var en Ø; mellem den og det øvrige 
Sverig gik et Sund med en Skærgaard, og Vettern var 
den dybeste Del af dette Sund. Dens vestlige og østlige 
Bred bære endnu tydelige Spor af en langt højere Vandstand 
iForm af Terrasser med tre store Trin, det højeste i 200 
Fods Høide over Søens nærværende Vandspeil, a: 500 
Fod over Havet, og lignende Terrasser sees paa mange 
Steder langs med Sverrigs større Vanddrag. For at an- 
tage sin nærværende Skikkelse maatte Landet atter hæves 
op af Havet. Det skete, men derved ramtes Dyrelivet i det 
vestlige og i det østlige Ishav af en meget forskjellig Skjæbne. 
Ved Forandringer, som indtraadte i det vestlige 
Europas Begrændsning mod Havet, kom Nordsøen alle- 
rede inden Hævningen havde naaet sit nærværende Niveau, 
i en nøjere Forbindelse med sydligere, varmere Have end 
det hidtil havde havt, og der begyndte derfor en Indflyt- 
ning Sydfra, som giver sig tilkjende derved, at man 
flere Steder i Bohuslån og Norge foruden Lag af rent 
høinordiske Bløddyrskaller finder andre Lag, hvori mange 
høinordiske Arter ere forsvundne og sydlige Arter komne 
til; og paa denne Maade seer man omsider den Blanding 
