109 
af nordlige og sydlige Arter opstaae, som udgjør den nu- 
værende Havfauna ved Skandinaviens Vestkyst. Den op- 
… hørte at være høinordisk, men blev ved at være en ren 
Havfauna; thi de Floder, som i Skandinavien løbe mod 
Vest, formaaede intet mod Nordsøens rige organiske Na- 
tur, selv om de dengang vare ligesaa mægtige, som de 
nu ere ubetydelige. 
Ganske anderledes gik det med Østersøen og dens 
høinordiske Fauna. Vi vide ikke, om den var saa rig 
påa Arter som den vestlige, men de af dem, som ere 
komne til vor Kundskab som fossile eller som endnu 
levende, ere uden Tvivl kun Brudstykker af den. Da 
Landet hævede sig, blev tilsidst Østersøen afspærret fra 
Ishavet; den sidste Forbindelse mellem dem, over det 
nærværende Ladoga og Onega, blev afbrudt. Jo mere 
Landet hævede sig, desto mægtigere og vandrigere bleve 
Floderne, desto stærkere deres Indflydelse paa Østersøen 
og dens Dyreliv. De ømfindtligste Former maatte først 
bukke under. Levede der f, Ex. Søstjerner eller Søborrer, 
Dyreformer, som ere aldeles fremmede for det ferske 
Vand, døde de først ud tilligemed Blæksprutter og mange 
andre rene Havbløddyr; tilbage var der såa tilsidst kun 
de Arter, som besad en vidunderlig Evne til at modstaae 
kemiske Forandringer i det Medium, hvori de levede, naar 
de blot gik meget langsomt for sig. Dette er netop 
Tilfældet med to af de Muslinger, som nu leve i Øster- 
søen, den alm. Blaamusling og Hjertemuslingen; 
de have holdt ud, f., Ex. da Lake of Stennies paa Ørken- 
øerne efterhaanden fra en Saltvandslagune forvandledes til 
en Ferskvandssø, og Hjertemuslinger taale i det kaspiske 
Hav endogsaa et Overmaal af Bittersalt. Men efterhaanden 
som Vandet ved Stranden blev mindre salt, saa at Litori- 
